330 



VADÅEE. 



käre, nästan svart och knappt fläckig färg på översidan och mörkare, gul- 

 aktiga fötter. Riksmuseum äger 2ne exemplar, från Qvadra och Aleutiska 

 öarna, båda i vinterdrägt, som båda ha hela strupen, ända till näbbet (såle- 

 des även hakan^ svartgrå. 



9. VIPESLÄGTET (Vanellus Linn.). 



Baktån liten, upplyftad, så att klon knappt räcker till mar- 

 ken. Vingen bredare, trubbig, med första pennan kortare än 

 2 och 3. 



Näbbet är, såsom på de följande, något kortare än huvudet, 

 rakt, smalt, med ändstycket (framom näsborrarna) tydligen ut- 

 svällt och kullrigt, samt något trubbig, rundad spets. Fötterna 

 medelmåttiga; tarsen är framtill beklädd med 2 rader stora fjäll 

 som likna tvärsköldar; på sidorna och baktill med nätlikt delad 

 hud. Framtårna vid roten förenade av hudveck; det yttre större. 

 Stjerten alldeles tvär, av 12 trubbiga pennor. Vingarne äro väl 

 så långa som hos de flesta andra Snäppartade foglar (se sid. 

 304, Cohors 2), men skilja sig deruti, att de äro rundade och 

 breda. Hos vår art är första vingpennan lika med den 6te; 2 

 och 3 längst; sista handpennan och första armpennan betydligt 

 längre än handtäckfjädrarne, som räcka någorlunda jämnt till 

 vingens halva längd (vingen 220 mm.; handtäckfjädrarne 117; första 

 armpennan 137). Vingen får härigenom större bredd. 



Vidare utmärka sig dessa foglar genom en ganska lång och 

 nästan trådsmal tofs i nacken, bestående av något flera än 20 

 smala fjädrar, som äro rännformiga och omfatta hvarandra täm- 

 ligen fast; 6 till 8 av de mellersta äro längst; de övrige grad- 

 vis kortare. Denne tofs är till sin form alldeles egen för Vipe- 

 slägtet; han föres icke nedfälld, utan är alltid rätt bakut sträckt 

 med uppåtböjd spets (ss. figuren). 



Anm. Den hos oss förekommande arten står alldeles ensam genom sina 

 bredare och mera rundade, oväpnade vingar samt kortare fötter; men i de 

 varmare climaten i både nya och gamla continenten samt i Australien finnas 

 tämligen många arter, som ganska mycket närma sig till Vipan, både i form 

 och levnadssätt, och utmärka sig genom samma larmande, skrikande anfall 

 mot dem som komma nära äggen eller ungarna, samt lika uppmärksamhet på 

 faran som hos vår Vipa, hvarigenom de varna andra foglar och bli besvärliga 

 för jägaren. Dessa arter skulle rätt väl kunna föras till samma slägte (Va- 

 nellus) hvilket ock blivit försökt av några få ornithologer; men de skilja sig 

 tydligen genom längre fötter samt smalare, mindre rundade vingar (första 

 pennan — 3 eller 4). De flesta bland dessa ha vingleden väpnad med en 

 stark, spetsig tagg eller sporre, såsom V. cayanensis i Sydamerika, som har 

 lång tofs såsom Vipan; andra sakna tofs (såsom V. albicapillus i Afrika), 

 eller ha i stället stora hudflikar på ansiktet (V. lobatus, goensis, tricolor 

 i Ostindien); eller sakna alla dessa tillägg (V. gregarius i mellersta Asien). 

 Andra sakna baktå och ha ingen eller blott liten tofs; dels med vingsporrar 

 (V. spinosus, speciovus m. fl.); dels utan dem (V. coronatus), alla i Afrika. — 

 Samtliga dessa arter äro huvudsakligen bildade såsom de av nästa slägte. 

 Vår Vipa skiljer sig mest derifrån; de övriga närma sig, genom spetsigare 

 vingar, brist på baktå m. m. småningom till si. Charadrius, hvarföre flera or- 

 nithologer, t. ex. Wagler, ansett dem alla böra sammanföras dermed, då Vipan 

 får namnet Charadrius vanellus, hvilket kan vara ganska riktigt. Andra bilda 

 deremot en lång rad skilda slägten av dessa arter, hvilket även kan försvaras, 

 enär inga naturliga gränser finnas om man blott antager 2 å 3 eller 4 släg- 

 ten. Då likväl alla mellanformer saknas hos oss, så bli slägtena Vanellus och 

 Charadrius i vår fauna väl åtskilda och väl begränsade. 



147. VIPAN (Vanellus cristatus), pl. XXXVI, fig. 1, a*; — 

 grönaktig, undertill hvit med en stor svart sköld framom bröstet 

 och rödaktig undergump. 



Hanne i vårdrägt: huvan med tofsen och ansiktet samt hela 

 strupen, från näbb till bröst, svarta. Huvudets och halsens sidor 

 hvita med ett svart streck under ögat. Rygg och vingar brun- 

 aktigt gröna med en stor, violettglänsande fläck på skullran. 

 Buken hvit; undergumpen brunröd. Vingpennorna svarta; de 3 

 eller 4 första med lång, blekgrå ända. Stjerten från roten, till 



