334 



VADARE. 



början att trycka sig emot marken, då de äro vida svårare att 

 finna än äggen. Vid 2 veckors ålder börja de få tjädrar och 

 efter ännu 3? veckors tid äro de flygfärdiga: hos oss vanligen i 

 början eller medlet av Juli. Så snart ungarne kunna flyga slå 

 de sig tillsamman i flock med andra. F-öräldrarne åtskiljas och 

 undergå ruggning i Juli— Augusti, samt sälla sig till andra floc- 

 kar, hvilka sedan stryka omkring någon tid, och avflytta från 

 landet i September— October. 



Synonymi. Vanellus, Antiqv. (Albertus magnus; Gressn., Aldrov. etc. 

 — Capella, Bélon (ex Gaza) et plur. antiq. 



Vanellus L. 1735; — Briss. 1760; — Van. cristatus Mey. et Wolff Vög. 

 D. 1805, et Taschenb. 1810; — Bechst. V. D. IV, 346 (1809); — Temm. 

 Man. — et rec — Nilss. Fn. 3, II, 145. 



Tvinga vanellus L. X et XII; — Gm; — Lath. 



Charadrius vanellus Pall. Zoogr.; — Wagl. Syst. sp. 1; — Naumann V. 

 D. VII, 269. 



3:o mindre arter med tarshuden fram och baktill nätlik; översidan grå- 

 aktig, ej fläckig; med ett bredt hvitt halsband, som omfattar bakhalsen; stjer- 

 ten starkare rundad, hvit med ett bredt svart tvärband; något längre än 

 halva vingen. I vårdrägten: med svarta och hvita band över pannan och 

 förbi ögat. (^Egialitis Boie; Sandrullingar). 



4. Ch. hiaticula, näbbrot och ben höggula; alla vingspolarne midtpå, ett kort 



stycke, hvita. 



5. Ch. minor, näbb mörkt; fötter ljusare gula; första vingspolen hvit; de 



övriga s vartaktiga. 



6. Ch. alexandrinus, näbb och fötter mörka; första vingspolen hvit; de övrige 



blott midtpå hvita. 



Av denna fördelning synes, dels att baktåns när eller från- 

 varo är av ringa betydenhet bland de små Vadarna; dels, att den 

 sista lilla gruppen, som kallas Sandrullingar, är genom färgen 

 tydligt skild från de övriga. 



Om slägtets och arternas svenska namn, se förut, sid. 302. 



10. PIPARESLÄGTET (Charadrius L.). 



Näbb kortare än huvudet, med utsvälld, kullrig och något 

 hög ändhälft, samt rät, något avrundad spets (fullkomligt såsom 

 på Vipan). Vingarne med första vingpennan längst m. m. (såsom 

 Höttringens). Baktå saknas, eller är ganska liten. 



Slägtets naturenliga fördelning är följande: 



l:o tarserne framtill beklädde med 2 rader större fjäll (såsom de före- 

 gående. — Eudromias Boie). 



1. Char. morinellus L. bröstet rödbrunt. 



2:o tarsernes hud både fram och baktill fint nätlik; översidan svartaktig 

 med små, tättstående, rundade, ljusa fläckar i fjäderkanterna och tvärbandad 

 stjert, som är föga rundad och betydligt kortare än halva vingen. (Charadrius 

 L. 1735—1766). 



2. Ch. squatarola (L.) gråhvitfläckig, med liten baktå. 



3. Ch. pluvialis L. (ex Antiq.) gulfläckig, utan baktå, 



148. FJALDPIPAREN (Charadrius morinellus L.), pl. XXXVII, 

 fig. 1. — (Kännetecken, se under slägtet, sp. I.}. Gammal fogel 

 i vårdrägt: översidan mörkt gulgrå, utan fläckar; de yttre ving- 

 fjädrarne mörkare med bleka kanter. Huvan svart, framtill med 

 täta, grågula långsstreck. Ett band över ögat, kring nacken, 

 hvitt. Framhalsen av ryggens färg, men upptill hvitaktig, något 

 fläckig, nedtill begränsad av ett smalt, hvitt, framtill svartkantadt 

 tvärband. Buken (bröst och mage) rödbrun; bakåt, midtpå svart. 

 Vingpennor svarta; den första med hvit spole. Stjert gulgråaktig, 

 mot ändan svartaktig med bred, hvit ändkant, utom på de mel- 

 lersta pennorna. Näbb svart, tämligen kort och knappt tjockare 

 än tarsen. Ben gulgrå. Iris brun. ?: näbb fr. pannan 18 mm.; 

 vinge 150, stjert 70; tärs 33; mellantå med klo 23. 



Hannen är något mindre, men har nästan längre tärs, tår och 

 stjert, samt mindre rena färger. — Detta senare gäller även om yngre 



