PIPARESLÄGTET. 



honor. — Fogeln i höst- eller vinterdrägt någorlunda likadan, men 

 hela översidan, med huvudet upptill, mörkare, med blekt rödgrå 



335 



fjäderkanter; framhals gulgråaktig, otydligt brunfläckig. Buken 

 hvitaktigt rödbrun, bakåt med mage och undergump hvit. Ban- 

 det framom bröstet synes knappt. — Unge i första drägten mest 

 lik de äldres vinterdrägt, men är mera fläckig och har ännu ble- 

 kare, hvitaktig, framtill gulgrå buk. 



Denne fogel fortplantar sig på de ödsliga högslätterna, Fjäl- 

 den, över trädgränsen, i norden, och sannolikt endast där. Han 

 förekommer på dessa ställen långs åt Norrige ävensom inåt Sve- 

 rige, och ända upp i Finmarken; ävenså på fjälden i Sibirien, 

 ända upp i Taimyrlandet (75° lat), och där, icke i låglandet. I 

 Sajanska berget, samt ännu något östligare fjäld (s. om Baikal, 

 v. p. 50° lat.) fanns han häckande av Rådde vid 7500 till 10000 

 fots höjd, och han anländer till dessa orter mot slutet av Maj 

 eller i början av Juni. — Han fortplantar sig även på höga bergs- 

 trakter i norra England, t. ex. nära Carlisle och vid Keswick, 

 samt på många ställen i samma trakt (54$ — 55° lat), hvarest 

 höjderna blott ha omkring 2 a 3000 fot, men likväl äga hela 

 naturen av fjäld, samt i Skottland och på Orkneys. På Sude- 

 terna (mellan Schlesien och Böhmen) har Gloger funnit honom i 

 mindre antal häckande; men mera ovisst är det om han före- 

 kommer i andra, sydligare bergländer och uppgifterna att han 

 skulle häcka i låglandet, i Holland, Schlesien o. s. v. äro sannolikt 

 oriktiga. — Från häckningsorterna avflytta de flockvis redan i 

 slutet av Augusti och i September, mot söder, och träffas om 

 vintern i södra Europa och norra Afrika, ända nedåt Nubien. 

 I Indien tyckes han ej vara känd, men väl i Persien. 



Under flyttningen uppehåller Fjäldpiparen sig tämligen länge 

 på vissa trakter som han tycker om, men tyckes följa helt olika 



vägar höst och vår. Till Skandinavien inflyttar han om våren, 

 mest genom Holstein och Jutland, i April, Maj, samt därifrån 

 över Kattegat till södra Norrige, näst öster om Lindesnäs, på 

 hvilken sträcka han blott sällan ses under höstflyttningen (från 

 senare delen av Augusti till i October). Då tyckes tåget gå 

 östligare, och han träffas stundom långsåt Sveriges vestra kust- 

 land, samt infinner sig i mängd på vissa sträckor av Sachsen 

 (i Anhalt, t. ex. nära Köthen, enligt Naumann), hvarest sällan 

 någon synes under vårflyttningen. Mera sällan kommer han åt 

 östra sidan av Sverige; dock äger Museum ett par, skjutna i 

 Södermanland, i Maj 1832 och en från Lycksele den 2 Juni 1834. 

 — Under alla årstider vistas denne fogel på torr, föga beväxt 

 mark, aldrig i sumpar och sällan vid vatten,, samt endast på 

 större öppna fält. Under flyttningen och hela vintern lever han 

 i mindre flockar. Han är i allmänhet föga skygg och icke listig, 

 såsom en följd derav att han så litet får göra bekantskap med 

 människan och lära att akta sig för faran. — Lätet säges vara 

 föga starkt, men behagligt skärrande, icke skrikande; man har 

 sökt återgiva det med: drrrr! eller diirrrr! drriit! kirby! o. s. v. 

 och vid uppflygandet: dyrrr dytt dytt Födan utgöres mest av 

 insekter: särdeles skalinsekter (Coleoptera), Gräshoppor och Fjäril- 

 larver, hvilka jag sjelv funnit, jämte Elater-larver, i magen på 

 det enda exemplar jag skjutit 



Till sina ödsliga, för de flesta andra varelser otrevliga hem- 

 bygder, hvarest snö ses under hela sommaren, anländer Fjäld- 

 piparen i Maj eller Juni, då fortplantningen snart börjar; men 

 han vistas där blott 2$, högst 3 månader. Aggen äro blott 3 

 och likna Vipägg, men äro mindre och ej så coniska, nästan 

 rent "äggformiga". De läggas i en föga utgrävd håla på marken, 

 med underlag av något litet lav, ty gräs är i dessa trakter rart, 



