336 



VADARE. 



och båda ftfräldrarne sägas ruva dem skiftevis. Flera par bo 

 vanligtvis nära tillsamman och fogeln är i allmänhet ganska säll- 

 skapslik och fredlig. Kort efter sedan ungarne blivit flygfärdige 

 avflytta de mot söder. Ruggningen sker tidigt. I England upp- 

 givas de äldre vara i full ruggning i Juli, på fjäldet, nyss un- 

 garne äro kläckte; i Tyskland har deremot Naumann funnit dem 

 rugga under flyttningen, i Augusti och början av September. 



Synonymi. Morinellus Gessn.; Aldr. — Charadrius morinellus L. et omn. 

 — Yarrell Brit. B. ed. 3; II, 484; — Naumann. V. D. VII, 163. — Löwen- 

 hjelm V. A. II. 1843, 400. 



140.' KUSTPIPAREN (Charadrius squatarola L.), pl. XXXVI, 

 4: ("Gra brockfogel, Char. helveticus"); höstdrägt. — (Jämför 

 slägtets fördelning, sid. 334, 2do). Upptill mörkgrå med mer 

 eller mindre hvitaktiga fläckar och tvärbandad stjert; de långa 

 fjädrarna i armhålan svarta. En baktå finnes, som är fullständig, 

 med både tå och klo, men så liten, att klon icke räcker till mar- 

 ken. Näbbet är något större än på de övriga arterna, föga kor- 

 tare än huvudet och vid roten tydligen tjockare än tarsen. 

 Näbb från pannan 25 mm.; vinge 195; stjert 85; tärs 45; mel- 

 lantå med klo 35. tf och $ lika stora. 



Äldre fogel i högtidsdrägt. Huvudets sidor med hela strupen 

 och bröstet svarta; pannan, och en bred rand omkring den svarta 

 färgen, hvita; buken bakåt hvit. Översidan svartgrå, med tätt 

 stående rundade, smutshvita fläckar. Bakryggen med hvita tvär- 

 fläckar och stjerttäckarne nästan rent hvita, h varpå fogeln under 

 flykten lättast skiljes från följande art. Stjerten hvit med svart- 

 grå tvärband: på mellanpennorna, i yttre fanet 5 å 6; i det inre 

 3 å 4; på sidopennorna smalare eller blott små fläckar. Ving- 

 pennor svarta, spolen midtpå hvit. Honan har något mindre 

 rena färger. 



Den om hösten, vanligen i Juli, Augusti, anlagda vinter- 

 drägten är ganska olik. Undersidan är hvitaktig, med strupen 

 tätt fläckig av svartgrått. Översidan svartgrå, fläckig och bak- 

 till hvit, ungefär som om sommaren; men fläckarne, som i början 

 äro blekt gröngula, utblekna snart till smutshvitt, och förändras 

 frampå vintern genom fjädrarnes slitning i kanten, så att de bli 

 ofullständiga. Ving- och stjertpennor qvarsitta sedan våren och 

 äro oförändrade. — Denna drägt bibehålies till på våren, då den 

 nya högtidsdrägten erhålles genom fullständig ruggning i April, 

 Maj och början av Juni. — Ungarnes första drägt liknar nära 

 de gamles vinterdrägt, men bibehåller en gröngulaktig anstryk- 

 ning tills den i Augusti fälles och ombytes. 



Kustpiparen, som fått detta namn i böcker, men av jägare, 

 för sin likhet med följande art både i utseende och levnadssätt, 

 varit kallad Grå brockfogel, är hos oss ganska sällsynt och ses 

 blott under flyttningstiderna (Maj, Juli, Augusti), oftast vid havs- 

 kusten, men ock stundom om hösten inuti landet, såsom i Nerike, 

 enl. Löwenhjelm, vid Mälaren m. m., enl. Lindblad. Han är an- 

 nars funnen i jordens flesta länder, nästan såsom Höttringen, men 

 överallt mindre allmän. — Inom Skandinavien t}^ckas 'ågg eller 

 ungar ännu ej vara funna, men fogeln är sedd på flera ställen 

 uppå fjälden, midt under sommaren, såsom i Norrige, vid Nord- 

 kyn (Malm); Ostfinmarken (Nordvi) samt, inom svenska gränsen, 

 enligt Löwenhjelm, på Sulitjelma (67°) och Alkavare (67 J°). Dess- 

 utom visar dess förekommande i södra Sverige och Norrige under 

 flyttningsticlerna, t. o. m. ej sällan om hösten, att han måste år- 

 ligen om sommaren fortplanta sig norrut. Fogelns bo och 'ågg 

 tyckas endast vara funna av Middendorff på bergen i Taimyr- 

 landet (74° och vid Boganida, 71° lat.) i Juni; men hans före- 

 kommande nästan överallt söderut visar att han måste fortplanta 



