338 



VADARE. 



150. LJUNGSPOLEN (Charadrius pluvialis L.), pl. XXXVI, 

 fig. 2 sommardräkt; fig. 3 vinterdrägt. Mörkgrå, fått gulfläckig. 

 (Se förövrigt slägtets fördelning, sid. 314). 



Hanne i sommardrägt: hela översidan svartgrå med små rundade, 

 gula fläckar, som sitta många tätt tillhopa, i kanten rundtomkring 

 hvarje fjäder; på vingtäckarna äro de något gråaktiga. Huvudets 

 sidor, strupe och buk rent svarta, överallt omgivna av ett bredt 

 rent hvitt band, som även går över näbbroten kring pannan. 

 Stjerten svartgrå med v. p. 9 smala, sumtshvita tvärband, som 

 ofta äro ofullständiga på inre fanet. Vingpennorna svartgrå med 

 ett kort stycke midtpå spolen hvitt. Näbb svart; fötter gulgrå; 

 iris mörk. Näbb från pannan 22 mm.; vinge 185; tärs 40, mel- 

 lantå med klo 32; stjert 80. — Honan liknar hannen, men har 

 mindre ren drägt; båda variera något, och ungefär lika, till stor- 

 leken. (Vingen stundom blott 180). 



Vinterdrägten har intet svart på undre sidan: buk och under- 

 haka hvita; strupe och bröstets framdel ljusgula med små, tätt- 

 stående mörkgrå fläckar. Halsens baksida och ryggens fläckar 

 klarare gula än i sommardrägten. — Ungen i första drägten, nära 

 lik vinterdrägten; igenkännes på de utsvällda tarserna. 



Vinterdrägten erhålles genom fullständig ruggning vid häck- 

 ningsorterna, i Juli- — Augusti, och under flyttningen, då först 

 vingpennorna ombytas; dock successive, så att vingen alltid ar 

 brukbar. Längre fram på vintern, i synnerhet uti varmare trak- 

 ter, utbleknar den gula färgen något och, liksom hos alla Vadare 

 som ha ljusa fläckar i fjädrarnes bräddar, slitas dessa fläckar 

 mera än bräddens mörka delar; dock förbliver färgen hos euro- 

 peiska exemplar alltid gulaktig, även på bakhals och strupe. — 

 Sommardrägten anlägges även under flyttningen, i April — Maj, 

 då vingpennorna ej ombytas; först av de gamla, senare av de 



yngre. Endast hos gamla hannar blir den fullständig, i Juni, 

 vid kläckningsorten, men fortfar blott en kort tid (högst 3 å 4 

 veckor) att vara det, då höstruggningen börjar. Honorna och de 

 yngre torde knappt någonsin ha fullständig sommardrägt. 



Denne fogel är utbredd över hela jorden, lika vidsträckt som 

 Höttringen; men han är dock något olika i de skilda verlds- 

 delarna, så att man derefter antagit 3ne skilda arter, hvilka dock 

 tyckas övergå i hvarandra och blott torde böra anses för varie- 

 teter eller racer av samma art. 



a) Den europeiska racen har de långa, smala fjädrarna i 

 armhålan (under vingen) rent hvita och är, såsom nyss anfördes, 

 i vinterdrägten, alltid tydligt gulfläckig, och gul på halsen. — 

 Denne häckar i hela norra Europa med Island, ungefär 54 a 55° 

 lat. och mot norr så långt landet räcker; både i låglandet och, 

 norrut, mest på ijälden, i videregionen, ända till snöregionen; men 

 han tyckes dock icke finnas på Spetsbergen. De sydligaste häck- 

 ningsorterne äro norra England och Irland; (norra Holland (Schle- 

 gel) samt Holstein och andra delar av norra Tyskland? Naum.); 

 säkrare: spridda ställen i Schlesvig och Danmark, Skåne o. s. v. 



I Tyskland, större delen av Frankrike och andra delar av 

 mellersta Europa vistas han under flyttningstiderna (Mars — April, 

 Oct. — Nov.), och dröjer där länge: men under den kallaste tiden 

 på vintern draga de flesta ned till det sydligaste Europa: Spa- 

 nien, öarna i Medelhavet, Italien och Grekland, och tillbringa 

 där några veckor i stor mängd. Ett mindre antal flytta över till 

 Afrika: Egypten, Nubien, Algieriet, och exemplar säges vara 

 funna ända ned mot Sydafrika, (Ett exemplar i Riksmuseum, 

 från Paykullska samlingen, uppgives vara från Gap, hvilket dock 

 är högst osäkert. Troligare är att det kommit från Algier). — 

 Genom Tyskland lärer denne fogel flytta mindre ymnigt och, 



