PIPAKESLAGTET. 



339 



märkligt nog, i Sachsen (enl. Naumann) om hösten mest flyga 

 mot vester, om våren mot öster, liksom Tranan. 



b) Asiatiska racen: Ch. pluvialis orientalis Schl. Fn. Jap. 

 106 t 62; — Middend.; — Ch. longipes Temm., Jerd. Ind. III, 

 636; — Ch. futvus Gm? — har de långa axillarfjädrarna ljust, 

 men tydligt askegrå; stjertens tvärband tydliga, såsom föregående; 

 undre vingtäckarne av blandad hvit och grå färg, liksom hos 

 föregående. Vingen är något kortare än på de båda andra (168 

 — 162 mm.); men tarsen något längre (43 mm.). Färgen är, i 

 vinterdrägten, nära lik den amerikanska racens, men fläckarne 

 dock något gulaktige; den står emellan de båda övrigas. — 

 Denna race häckar i norra Asien, sannolikt ungefär så sydligt 

 som den europeiska eller något sydligare, samt norrut ända upp 

 till Ishavet. Middendorff fann honom i Taimyrlandet vid 71 och 

 75° lat. Mot öster är han funnen ut till Ochotzka havet och 

 (under flyttningen?) på Japan; sannolikt bebor han även Kamt- 

 schatka; men gränsen mot vester och mot den europeiska racen 

 är obestämd, ty man känner ej huru långt h vardera av dem är ut- 

 bredd mellan Finland och Jeniseifloden, — eller om de smånin- 

 gom Övergå i h varandra. — Om vintern träffas denna race ofta 

 i hela södra Asien, på Sundiska Öarna, Australien och öarna 

 längre Österut. Riksmuseum äger flera exemplar från dessa trak- 

 ter, h varibland ett, i full vårruggning, är skjutet under nordens 

 vårtid på Australien av Copv.-kapten Verngren från Malmö. 



g) Amerikanska racen: Ch. virginicus Bechst. Lath. ; — 

 Borkh. ; — Pr. Max. Beytr. Brasil.; — Baird N. Am. 690; — 

 Char. marmoratus Wagl. Syst. sp. 42; — Ch. pluvialis Wils. ; — 

 Rich. Fn. bor. Am. 623; — - Ch. pluv. americanus, Fn. Jap. 106. — 

 De långa axillarfjädrarne och alla de undre vingtäckarne ljust, enfär- 

 gadt askegrå. Stjertens tvärband blott 3 å 4, högst 6, som synas 



nästan blott på yttre fanet, hvarest de i yttre brädden bilda hvitaktiga 

 fläckar. Vinglängd 172—180 mm.; tärs 40. — Vinterdrägten ärre- 

 dan tidigt på hösten grå med hvitgrå, något gulbrunaktiga fläckar 

 samt gråaktig bakhals och strupe, på hvilka intet gult kan upp- 

 täckas; så t. ex. ett exemplar från S:t Barthelemy i Vestindien, 

 den 16 Sept. — Midtpå sommaren träffas denne fogel allenast 

 vid Ishavet och i pelsländerna, långt norr om de av européer coloni- 

 serade trakterna, som knappt sträcka sig över 50°, Han har ägg 

 i Juni; dröjer norrut till i Sept—Oct. då han tämligen hastigt 

 flyttar igenom Förenta Staterna, för att övervintra i Vestindien 

 och Sydamerika. lian är sedd ända ned i Chili (Meyen). 



Dessa tre racers levnadssätt tyckes, enligt de beskrivningar 

 som finnas, vara fullkomligt lika, De söka icke sumpar, utan 

 hålla sig mest på någorlunda torr mark, såsom ängar, hedar med 

 kort, avbetad ljung, samt på torra torvmossar eller myrar, och 

 endast på tämligen vida, öppna fält. Likväl häcka de rätt ofta, 

 kanhända oftast, på rätt sänka och fuktiga mossar. Under flytt- 

 ningen besöka de ofta trädesfält, nyss sådda åkrar o. s. v. Man 

 ser dem aldrig i skog eller buskmark och ej bland högväxt Ljung, 

 sådan som Orre och Morkulla bebo. Vattnet söker Ljungspolen 

 endast för att dricka eller bada, helst om aftonen. — Han är i 

 hög grad sällskapslik och lever under hela året, utom häcknings- 

 tiden, i flockar, vanligtvis av flera hundrade, som hålla tätt till- 

 samman. Talrika sådane större flockar visade sig omkring 1820 

 30, h varje höst på alla större slättbygder, från Upland nedåt 

 landet, och uppehöllo sig på Skånes vidsträckta slätter från Sep- 

 tember till fram i November; t. ex. på fälten kring Lund. Sedan 

 skall antalet vara betydligen förminskadt. De vistas mycket på 

 marken och springa starkt. Midt på dagen, liksom om natten, 

 plägar flocken ligga stilla, dold mellan tuvor, åkerfåror o. d., 



