342 



VADARE. 



rot; dunklare gula fötter; huvudet utan svarta band; upptill med 

 pannan gråaktigt; bältet över strupen, rnidtpå avbrutet, bildande 

 2 ganska stora, mörkgrå fläckar; ryggens fjädrar med gulgrå 

 brädd, inåt begränsad av ett ytterst fint, svart streck. På torra 

 exemplar blir näbbroten mörk, brunaktig, och fötterna ofta nästan 

 lika mörka. 



Sandrullingen finnes i de flesta delar av verlden utmed havs- 

 kusterna. Inom gamla continenten häckar han vid kusterna av 

 ishavet, Nordsjön och hela Östersjön: således på Island, omkring 

 hela Britannien och Irland, Holland, norra Tyskland, hela Skan- 

 dinavien med Danmark, Finland och sydöstra kusten av Öster- 

 sjön. Vidare utmed ishavet i Europa och Asien, till och med 

 Taimyrlandet vid 75° lat. (Middencl.), men ovisst är om han fin- 

 nes längre österut. Även på Spetsbergen är han funnen, dock 

 är det ovisst om han där häckar eller oftare förekommer. Den 

 sydligaste uppgivna häckningsorten är kusten av Belgien och 

 nordligaste delen av Frankrike (Gerbe, Degl.). Ehuru han oftast 

 håller sig på sjelva havskusten, så träffas han dock understun- 

 dom häckande vid de sandiga stränderna av större sjöar eller 

 floder samt i norden på högfjälden, ända upp i snöregionen: allt 

 på längre avstånd från havet, hvilket är iakttaget hos oss så 

 väl som i andra länder. Inom Skandinavien lärer han vara all- 

 männast i Skåne. — Under flyttningstiderna visar han sig någon- 

 gång, ehuru sällan, inuti landet här och där i Europa, samt täm- 

 ligen reguliert vid Svarta havet, men i större mängd långs kusten 

 av Holland och Frankrike. Under vintern träffas han talrik på 

 kusterna omkring Medelhavets alla delar; dock stanna ett mindre 

 antal redan vid norra Frankrike, hvaremot andra begiva sig nedåt 

 Afrika, där de äro ofta funna, ända ned på södra ändan. J. 

 Wahlberg fann dem flockvis vid Port Natal flera gånger i Sep- 



tember—April och hemförde exemplar, som nu äro till hands; 

 Victorin träffade dem vid Knysna och Layard vid Capstaden, 

 båda i April. (I Indien tyckes denna art ej vara funnen). — I 

 Amerika är han även allmänt utbredd, men har blivit ansedd för 

 en särskild art och fått namnet Chai\ semip almatus. Han har 

 där oftast något smalare näbb, än svenska exemplar och stundom 

 något längre vinge, samt den hvita ögonbrynsfläcken bakom ögat 

 mindre; men sedan tillfälle blivit att jämföra många exemplar 

 från olika länder, anser jag dem icke kunna åtskiljas såsom två 

 arter eller igenkänneliga racer. Även den föregivna olikheten i 

 simhudens storlek finnes blott på torra exemplar och beror på 

 huru den blivit behandlad vid torkningen. — Äldre exemplar 

 föreligga från: Grönland, Labrador, Sitka, Wisconsin samt några 

 årsungar från Vestindien. (Han uppgives även vara funnen i 

 Brasilien, vid Magellansundet och på Sandwichsöarna). 



Denne fogel slår aldrig ned på ängar, bevuxna åkrar o. d. 

 ty han vistas allenast på sandjord utan tätare vegetation av gräs 

 eller andra växter och helst på ren, hvit flygsand, vid långgrunda 

 havskuster, där han springer ut på ebbstranden och söker föda, 

 samt dervicl ofta kommer att vada eller simma i vattnet. Men 

 ännu mera springer han omkring på den torra sanden, och flyger 

 blott uppskrämd, eller då det nödvändigt behöves, ehuru han fly- 

 ger utmärkt väl och starkt, med få och korta men starka ving- 

 slag. Då någon närmar sig springer han undan ett stycke, stan- 

 nar och vänder sig om för att se på den ankommande och, i fall 

 denne ännu kommer efter, fortsätter han åt samma håll som 

 förut, stannar åter, och upprepar detta stundom flera gånger in- 

 nan han flyger. Han är dock ganska slug och förstår väl att 

 hålla sig på behörigt avstånd. Då han tager till vingarna plägar 

 han blott flyga helt lågt ett litet stycke, eller återvända i en 



