SANDRULLING. 



343 



större bukt till förra stället; endast under flyttningen flyger han 

 högt, och långt i samma riktning. Då han satt sig på marken 

 blir han ej stillastående utan fortsätter alltid genast till fots. 

 Han springer ganska starkt med täta, snabba steg och tillbaka- 

 draget huvud, hvarunder kroppen föres horizontelt och stadigt, 

 utan ringaste vaggning eller skakning av stegen, hvilket ger 

 fogeln ett alldeles eget utseende, så att, då man råkat komma 

 honom något nära och hastigt får syn på honom, tycker man sig 

 se ett litet rullande klot, hvilket föranledt det i alla hänseenden 

 karakteristika namnet Sandrulling. 



Detta sätt att springa hade i gamla Grekland, åt denna och 

 de två följande arterna förskaffat namnet Trochilus (trochus = hjul, 

 rullande trilla), som även blev användt för den närslägtade och 

 på samma sätt springande egyptiska Krokodilväktaren (Hyas 

 segyptius), om hvilken Herodot säger att han, då Krokodilerna 

 ligga gapande på Nilstranden, springer in i munnen på dem och 

 bortplockar mask och insekter mellan deras tänder, samt att 

 Krokodilen, som känner att detta är honom nyttigt, icke skadar 

 fogeln. Invånarne berätta ännu detsamma, som ej bestämdt för- 

 nekas av nyare resande, hvilka dock blott sett fogeln springa på 

 Krokodilens kropp. Samma namn, Trochilus, var även allmänt 

 brukligt för Gärdsmygen (Troglodytes europseus) som stundom 

 tvckes likna ett litet klot som rullar fram mellan småbuskarna, 

 Det blev i senare tider illa användt av Linné, för de amerikan- 

 ska Håningsfoglarna (Colibri: Polytmus och Mellivora antiq.). 



Utom det anförda sättet att springa, har denne och de när- 

 stående arterne (slägtets 3dje avdeln., sid. 314) den egenheten, 

 att fjädrarne på hela kroppens undersida äro täta och starkt 

 böjda samt elastiska, liksom på Vattenfoglarna, hvilket gör att 

 de kunna simma lätt och länge uthållande om detta behöves; 



dock söka de icke efter tillfälle härtill. ~~ Sandrullingen är liv- 

 lig, springer omkring, ger läte, och badar, eller äter under natten, 

 så länge skymningen varar, men håller sig mera stilla midt på 

 dagen. Hans läte, som ofta höres, är ett rent, flöjtlikt: tylli!, 

 eller tryil; stundom många gånger upprepadt, isynnerhet vid boet, 

 och då såsom: tyll! tyll! tyll!. .. eller tryll! — Födan utgöres 

 endast av mask, insekter, små crustaceer o. d., ej av väkstämnen. 

 Om våren anlända Sandrullingarne, efter en mera påskyndad 

 flyttning, några få tillhopa eller t. o. m. ensamme, till häcknings- 

 orten i April eller Maj; senast till de nordligaste ställena. De 

 äro. då redan parvis fördelade, och makarne, som alltid hålla sig 

 nära tillsamman, uppsöka sitt ruvningsställe, hvilket alltid väljes 

 på en strand eller bar flygsandsfläck, utan gräs; men, såsom förut 

 nämndes, merändels på havsstranden. Här, på bara sanden, i 

 en liten väl rundad grop, läggas, i Maj månad, äggen som äro 

 4, eller, emedan de äro lätta att finna och ofta förstöras, samt 

 måste om värpas, stundom blott 3. De äro omkring 36 mm. långa, 

 rödgulaktigt hvita med blandade grå och svartaktiga punkter och 

 fläckar; kortare och tjockare än de 2 föregående arternas 'å^g^ 

 men dock starkt, coniskt tillspetsade på lilländan. De ruvas 

 (enligt Naum.) 15 — 17 dygn; sannolikt av båda föräldrarna skif- 

 tesvis, ty hannen har liksom honan en bar liggfläck på hvardera 

 sidan om buken. Midtpå dagen, då det är klart och solvarmt, 

 äro dock båda ofta länge borta från äggen. Ungarne äro såsom 

 de föregåendes, genast livlige, vårdas på samma sätt och tillväxa 

 ännu något hastigare. Då de kunna flyga börjar, såsom vanligt 

 hos de små Vadarna, ruggning och avflyttning från orten, hvilket 

 stundom inträffar före medlet av Augusti. Då slå sig visserligen 

 några tillsamman; sannolikt blott föräldrarne med sina ungar; 

 men de äro vida mindre sällskapslika än de större arterna och 



