SANDRULLING. 



345. 



sällan vid havet, och mindre gärna på egentlig, fin sand, än på 

 grus och sand, som är mycket blandad med småsten. Stundom 

 kan man ock finna honom på sådana ställen, flera hundrade steg 

 från vattnet. Till rörelser, föda och hela levnadssättet liknar 

 han nära den föregående; men han är ännu vida mindre skygg. 

 Lätet är tydligen olika, ehuru skilnaden ej är stor och svår att 

 uttrycka; det låter nästan såsom ett hvisslande djär! eller kirr! 

 och är varieradt på flera sätt, såsom den förres. — Till sina 

 häckningsorter komma dessa foglar i April eller Maj, redan par- 

 vis fördelade och efter fullbordad vårruggning. Äggen läggas 

 i Maj eller senare, på groft grus utan bale. De likna nära den 

 förres, men äro något mindre; aldrig över 4, men ofta blott 3. 

 Alla omständigheter vid ruvningen samt ungarnas vård och ut- 

 veckling förhålla sig lika som hos föregående art. Såsom en 

 egenhet för Sandrullingarna uppgives, att den lilla cirkelrunda 

 grop, hvaruti äggen läggas, i stället för mjuk bale, är belagd 

 med små stenar, ungefär av en ärts storlek, hvilka äro tätt hop- 

 fogade, nästan såsom ett mosaikgolv. Detta skall isynnerhet vara 

 märkbart hos följande art (Ch. alexandrinus). Sjeiv har jag icke 



råkat varsebli det. 



Synonym!. Charadrius philippinus l Scopoli (ex Sonnerat, Itin.); — Gm; 



— Lth. sp. 11. — Degl. Gerbe II, 136; — Ch. curonicus Gm (ex "Ch. sp. 

 ign", Beseke, Berlin. Schriften, VII, 463: 1787); — Lth. sp. 31; — Keys. 

 & Bias. sp. 319 (^Egialites). 



Ch. minor Wolff & Meyer, Vög. D. n:o 15; — Meyer & Wolff Taschenb, 

 1810; — Temm. Man.; — Wagl. Syst sp. 22; — Naumann V. D. VII, 225; 



— Nilsson Sk. Fn. II, 127. — Ch. fluviatilis Bechst. V. D. IV, 422 (1808); 



— Taschenb. III (1810). 



Ch. hiaticula (partim) et Ch. minutus (juv.) Pallas Zoogr. II; — Ch. 

 intermedius Ménétries Catal. 



Bland alla dessa namn anse vi oss böra bibehålla det hos oss vanligen 

 brukliga, ehuru två andra, äldre, finnas. Men av dessa synes oss det äldsta, 

 Ch. 'philippinus, icke böra begagnas för en allmän europeisk och nordisk fogel, 



Svenska Foglarna. 



B» 



som blott kommer såsom vintergäst till Philippinerna. Det nästföljande, CL 

 curonicus, var genom Gmelins oriktiga, från Beseke illa lånade beskrivning 

 alldeles oigenkänneligt och har endast kunnat bestämmas efter Besekes ur 

 sprungliga avhandling, hvarest dock namn saknas. 



153. SVARTBENTA SANDRULLINGEN (Charadrius alexandri- 

 nus L.), pl. XXXVII, fig. 5 (äldre &). ~-~ Näbb och fötter svart- 

 aktiga; första vingspolen helt och hållet hvit; de följande svart- 

 aktiga med ett kortare, hvitt stycke före ändan (dock längre än 

 på föregående). 



Näbb något längre än på egentliga Sandrullingen och, såsom 

 hos den, något tjockare än tarsen; i alla åldrar svart. Näbb 

 från pannan 15 mm.; vinge 107; stjert 56; tärs 26 [således: 

 tarsen nära i af vinglängden, och betydligt längre än på de båda 

 andra arterna; stjerten (såsom eg. Sandrull.) ungefär av halva 

 vinglängden]. Det hvita ögonbrynet icke avbrutet över ögat. ~ 

 Äldre fogel: upptill gulgråaktig, med otydliga mörka skaftstreck 

 och något ljusare fjäderkanter. Pannan ända ned till näbbet, 

 med det breda ögonbrynet, hvita; bakom pannan ett bredt, svart 

 tvärbälte, som ej räcker till ögat; ett smalt svart band genom 

 ögat. Hela undersidan, med en bred ring om bakhalsen, hvit. 

 Intet tvärbälte framom bröstet, men blott en liten svart fläck 

 framom dess sidor. De 3 yttre stjertfjädrarne rent hvita; de övrige 

 mot ändan bredt brungrå; de mellersta likaså på nästan hela sin 

 yta. Hannen har, i vårdrägten, blekt rödgrå färg på hjessan, 



o 



som hos honan föga synes. — Årsungen har grå panna och endast 

 grå fläck framom bröstsidan samt genom ögat. 



Till färgen är denna art något olik de båda närslägtade; 

 men till form och levnadssätt liknar han närmast den första av dem. 

 Hos oss är han föga hemmastadd, ty han tyckes endast före- 



87 



