348 



VADARE. 



Vinter dr ägten liknar sommardrägten, men har en hvit tvär- 

 fläck på övre delen av strupen, hvilken dock möjligtvis blott 

 torde tillhöra yngre foglar; ett exemplar från Egypten, dödadt 

 om vintern, har den ej. — Ungen i första fjäderdrägten har även 

 denna fläck (dock ovisst om alltid) samt mörk näbbrygg, grå- 

 aktiga, bleka fötter, och gråblandad färg på ryggen. 



Strandskatan bebor havskusterna kring större delen av gamla 

 continenten, men tyckes blott vara häckfogel mot norden, ned 

 till kusten av Frankrike och möjligtvis ej längre mot söder än 

 vid Bretagne, c:a 48° lat. (att dömma efter uppgiften hos De- 

 gland Gerbe). Hon är icke bekant från Sibiriens norra kust, men 

 finnes vid Hvita havet och hela kusten av Norrige, hvarest hon 

 uppgives fortplanta sig även vid ishavet; vidare, överallt vid 

 Kattegat; kring hela Östersjöns kuster; vid Nordsjön; på Frank- 

 rikes nordligare kust; omkring hela Storbritannien samt på Fser- 

 öarna och Island. Enligt Faber skulle hon på sistnämnda ö icke 

 flytta bort om vintern, utan stanna på sydkusten. Även i södra 

 England lära de flesta vanligen stanna kvar över vintern, och 

 detsamma säges inträffa med en del, vissa milda vintrar, i norra 

 Frankrike, Holland o. s. v. — Ytterligare förekommer denne 

 fogel under flyttningen och vintern i nästan alla delar av södra 

 Europa, ehuru ingenstädes allmän eller länge kvardröjande: i 

 Spanien och Portugal, Sardinien, Sicilien (under vårflyttningen i 

 Mars, Malh.); i Italien, Grekland, liksom på kusten av Mindre 

 Asien (Smyrna). På Svarta havets norra kust (c:a 45 — 46°) fin- 

 nes Strandskatan åter häckande, men flyttar mot hösten över 

 havet (Nordm.). Ned åt Afrika kommer hon från Europa, såsom 

 till Marocco och Senegambien, Algieriet, där hon säges reguliert 

 genomflytta i Mars (Malh.), Tunis, Tripoli, Egypten och hela 

 kusten av Röda havet samt vidare nedåt Somalikusten och ända 



till Mozambik (Peters). Vid Röda havet har hon av Henglin 

 blivit uppgiven såsom stannfogel, och skulle alltså fortplanta sig 

 där, hvilket dock torde behöva ytterligare bekräftelse. Hon är 

 ej funnen i Sydafrika, som har en annan, alldeles svart art, H. 

 capensis Licht.). — I Asien finner man henne häckande vid 

 Caspiska havet (allmän vid Baku, 40° lat., Ménétr.). Pallas om- 

 nämner henne visserligen från vestligaste Sibirien, men då intet 

 närmare därom anföres, blir det ovisst huruvida här blott är fråga 

 om norra kusten av Caspiska havet eller hon även förekommer 

 vid saltsjöarna längre därifrån. 



Östra Asiens Strandskata bör särskildt omtalas då hon ut- 

 märker sig från vår form genom sitt i allmänhet längre näbb. 

 Det uppgives vara omkring 74 — 108 mm. långt (2 t. 9 lin. till 

 4 tum, SchL); hvaremot de här förut angivna måtten äro medel- 

 tal för äldre europeiska exemplar och 85 mm. är det största mått 

 jag funnit uppgivet för ett sådant. För övrigt är den ostasiatiska 

 alldeles lika med vår, och då det synes att näbbets längd även 

 hos denna betydligt varierar, så finnes intet skäl att anse den 

 förra såsom skild art. Denna är funnen vid Ochotzka havet 

 (Schantar-ön, 55°, Middend.) samt, enligt Pallas, vid Kamtschatka 

 och Kurilerna, hvilka trakter dock, i likhet med den till Europa 

 gränsande delen av Sibirien, i senare tider blivit föga under- 

 sökte och således höra till de delar av jorden, hvilkas djurarter 

 äro minst bekanta. Vid kusten av Amurlandet (c:a 50° lat.) 

 träffade Rådde väl ej Strandskatan, men han fann henne här 

 långt inne i landet, vid Amurfloden, nämligen en äldre hona vid 

 50, och en nyligen flygfärdig årsunge v. p. 58 svenska (85 geogr.) 

 mil från havet. Att hon förekommer häckande vid kusten torde 

 dock säkert kunna antagas, enär hon är känd från Japan, norra 

 och södra China (vintern) och Formosa. På Sundiska öarna 



