350 



VADARE. 



förmågan att öppna musselskal. Jag känner ej att detta ämne 

 blivit närmare undersökt hos oss. 



Strandskatans flyttning mot norr börjar i Mars, och vanligen 

 kommer hon till oss, åtminstone i södra Sverige, i April, då 

 vinterdrägten plägar vara alldeles avlagd. Snart fördela de sig 

 då parvis och börja fortplantning sbestyret; 'ågg torde dock sällan 

 vara att finna förr än i slutet av Maj eller början av Juni. De 

 läggas såsom de föregåendes i en liten rund grop utan egentlig 

 bale, men gärna mellan stenar, på ställen som äro bevuxna med 

 kort gräs och någorlunda fredade för trafik. Vanligen äro de 

 icke ensamma, utan flera fogelarter pläga värpa tillhopa, ofta 

 nära intill hvarandra såsom, utom Strandskatan, Sandrullingar, 

 Tärnor, Fiskmåkar, t. o. m. ofta Rödbenor. Sådana ställen fin- 

 nas, och funnos ännu vida mera i början av detta århundrade, 

 på kusterna av Skåne, Halland, Bohuslän, Öland och sydöstra 

 Gottland; möjligtvis i ännu flera av våra landskap. Särdeles ut- 

 märkta för sin rikedom på sjöfogel äro öarna vid Schlesvig och 

 på flera ställen något sydligare. Naumann säger sig där hava 

 sett misstag om boen, så att 'ågg av olika fogelarter legat till- 

 hopa i ett bo. Strandskatans 'ågg tyckas normalt vara blott 3, 

 men äro ofta, efter omvärpning, endast 2. De äro stora som 

 hönsägg och av nära samma form; tjockast nära midten blott med 

 något mera spetsad lillända, således ganska olika de övriga små 

 Vadarnas ågg] ljust brungula med grå och svartaktiga punkter 

 och fläckar. Honan ruvar dem 3 veckor, men tyckes sällan ligga 

 på dem midt på dagen, då det är varmt. Det uppgives att han- 

 nen väl biträder henne, ehuru ej flitigt, men att han ensam kan 

 utligga äggen då honan blir dödad. Ungarnes utveckling och 

 deras vårdande av föräldrarna förhåller sig huvudsakligen såsom 

 hos Vipan och Charadrierna. Likväl synes det av näbbets egna 



form troligt, att Strandskatan matar sina ungar vida längre tid 

 och mera uteslutande än de nyssnämnda, kanhända till och med 

 genom födans instoppande i deras gap, liksom Kalungarne. Dock 

 är detta ännu blott en osäker gissning, men det förtjenar höge- 

 ligen att närmare undersökas. En annan fogel, om hvilken något 

 sådant skulle kunna förmodas, är Höttringen. — Så snart un- 

 garne kunna flyga åtskiljes familjen; ungarne samlas i flock med 

 andra ungar och de äldre med sina jämnåriga, och höstruggnin- 

 gen föregår nu, i Juli — Augusti. Likväl börja ungarne snart 

 avflytta; men en del stanna kvar hos oss, ända till slutet av 

 September. 



Synonymi. Hae mat opus Bélon (ex nom. hodierno graeco); --- Linn. 

 1735 et seqq. — Pica marina al. antiq. — (Ostralega Briss, post Linn.). 



Hcematopus ostralegus L. S. N. X et omn. seqq. — Nilsson, Sk. Fn. II, 

 155; — Naumann V. D. VII, 321; — Finsch et Hartl. Ost-Afr. 665. 



Anm. Namnet ostralegus (av ostreon, mussla, och legein, samla, plocka) 

 är oriktigt bildadt, men har dock nu i mer än 100 år varit begagnadt utan 

 ändring eller stundom med ofullständig eller oriktig rättelse. Fullständigt 

 rättadt blir detta namn såsom vi här skrivit: ostreologus (musselplockare). 

 På planenen står orätt: "ostrilegus". 



Familien 4. Snäppor (Totaninse). 



< 



Jämför Vadarnas allmänna indelning, sid. 305, första spalten. 

 — Om namnet Snäppa, sid. 298, andra spalten. 



12. SKÄRFLÄCKESLÄGTET (Recurvirostra L.). 



Näbb längre än huvudet, smalare än tarsen, mot ändan myc- 

 ket smalare och bågformigt uppåt böjdt; ända från roten starkt 

 nedtryckt och slätt. Näsfåran utlöper till näbbkanten vid \ av 

 näbbets längd. Näbbspetsen ganska tunn, med en fin, klolik ända. 

 Benen ganska långa; tarsen starkt hoptryckt, fram och baktill 



