SKÄRFLÄCKA. 



med nätlik hud; tårna ända mot spetsen förenade av en starkt 

 utringad simhud. Baktån liten, räcker ej till marken. — Färgen 

 ren, hvit och svart, icke småfläckig. 



Detta slägte utgör en slags mellanform mellan Charadrierna 

 och de egentliga Snäpporna, ehuru det visar betydliga olikheter 

 med båda och med nästan alla Vadare genom den ovanliga fär- 

 gen, det högst eget bildade, ganska svaga näbbet och de långa 

 benen med simhudar mellan tårna. I det föregående (sid. 305) 

 ha vi, för det långa, smala, böjliga näbbets skull, med klolik 

 spets, insatt slägtet bland Snäpporna; men lika väl, kanske bättre, 

 kunde det sammanställas med Charadrierna, med hvilka det har 

 den höga pannan, de korta näsgroparna, den ofläckade, rena färg- 

 teckningen gemensam. Vingarne äro bildade såsom hos de flesta 

 Snäppor och Charadrier: långa, med första vingpennan längst. 

 Dock äro de nästföljande pennorna mindre förkortade, hvarigenom 

 vingen blir mera rundad eller mindre spetsig då den utbredes. 

 Stjerten är kort, tvär, av 12 pennor. — Fjäderklädnaden gan- 

 ska tät. 



Utom vår art, som tillhör gamla continenten, äro blott ett 

 par andra kända: en i Amerika och en i Australien. 



155. SKARFLÅCKAN (Recurvirostra avocetta), pl. XXXVIII, 

 fig. 1; — hvit; huvudet upptill och • på sidorna, ned under 

 ögat, samt större delen af bakhalsen svarta. Ett bredt svart band 

 långsåt vingen och ett, bildande en båge över skullran, svarta, 

 tillhopa inneslutande en stor hvit skullerfläck. De flesta hand- 

 pennorna svarta, vid roten hvita. Stjerten hvit; näbb svart; ben 

 blågrå ; iris mörkbrun. Vinglängd 220 mm. Näbb från pannan 

 omkring 90 mm.; stjert 100; fotleden 85. Hanne och hona lika. 

 — Ungen i första fjäderdrägten har något orenare färger; det 



351 



svarta är brunaktigt. — (Om formen, se under slägtet-, om nam- 

 net, sid. 301, i början). 



Skärfläckan förekommer över hela gamla continenten med 

 undantag av dess mera nordliga del (över 50 a 57° lat.), men är 

 ej funnen utom gränserna av Europa, Asien och Afrika. Hon 

 tyckes blott uppehålla sig utmed havskusterna, samt inuti landet 

 endast vid saltsjöar och, såsom det vill synas, vid några få, icke 

 salta, större sjöar eller floder. — - I Sverige tyckes hon numera 

 endast fortplanta sig på södra delen av Öland. På Gottland 

 fans hon ännu 1819, häckande på Närs holme, och 1824 såg jag 

 ett par vid Bursviken (båda ställena vid sydöstra kusten, 57J° 

 lat.), men hon skall sedan ha upphört att visa sig där. Vid 

 skånska kusten har hon någongång blivit sedd; troligen blott på 

 flyttning, ty det är ej bekant att hon där häckat. —Denne fogel 

 har blivit secld längst mot norr i Norrige, hvarest spridda exem- 

 plar då och då förekommit i södra delen och ända opp i Hede- 

 marken (c:a 61° lat, Collett); men det är ej sannolikt att den 

 häckat någonstädes i detta land, utan blott kommit dit förvillad 

 och enstaka. De nordligaste ställen hvarest Skärfläckan fort- 

 plantat sig tyckas vara på nyss anförda ställe på Gottland samt 

 vid Limfjorden i Jutland (även vid 57° lat, Kjserb.). Derefter: 

 på Öland (något Över 56°), i Pommern och på flera ställen utmed 

 Östersjöns sydkust, på Danska öarna, samt vid Nordsjökusten 

 av Schlesvig, Holstein och Holland, hvarest hon torde förekomma 

 allmännast i Europa. I Britannien är hon sällsynt och omtalas 

 blott såsom förekommande, eller även häckande, på spridda stäl- 

 len i södra hälften av England (till 53°); men på Irland tyckes 

 hon blott vara sedd sporadisk (Yarr. Br. B.). I norra Frank- 

 rike uppgives hon blott flytta igenom, men i det södra (Langue- 

 doc etc.) säges hon häcka (Degl. Gerbe). Uti södra Europa skall 



