194 



gångsljudet förekommer — liksom troligen i alla andra öst- 

 svenska bygder — äfven i Pedersöre och Purmo. Det höres 

 mellan lång tonande konsonant och af vokal följd explosiva 

 (t. ex. bil"c[d), vidare efter utljudande vare sig lång eller kort 

 vokal in pausa (t. ex. er, så") samt slutligen efter konsonant 

 in pausa (t. ex. 16kr, vant-', vind"). Enär detta förhållande 

 är en genomgående lag i målet, anser jag det ej vara af nö- 

 den att i afhandlingen beteckna sagda ljud, hälst som skrif- 

 ten blefve svårt belastad därigenom. 



B) Kvantiteten. 



§ 8. Bland vokalerne äro i ii yi ty endast korta, e i 

 o m (jfr dock § 23) y endast långa, medan a o a a m a 

 kunna vara såväl korta som långa. Samtliga uttalas de dock 

 i allmänhet såsom minst halflånga i starktonig stafvelse fram- 

 för konsonantförbindelse. 



§ 9. Öfverhufvudtaget ha fornspråkets kvantitetsförhål- 

 landen bibehållits, så att både korta och långa vokaler kunna 

 stå framför såväl kort som lång konsonant och konsonant- 

 förbindelse. Då detta sedan gammalt är ett kändt särmärke 

 för de svenska munarterna i Österbotten (Fthl Np. §§ 26 ff., 

 Vö. § 95; Hgf. GKby § 11 ff.), Egentliga Finnland (Fa- 

 gerlund Kp.-Houtsk., Vll Fby-Ordl.), Nyland (Fthl Nyl. 

 § 30), Estland (Fthl Rg.-Wichtp § 3; Vll Nukk-O. § 39; 

 Fthl-Vll Estl.-sv. Ordb.) o. Runö ] ) (Vll Ru. § 58), så 



l ) Ytterligare i norrländska mål (Lll Landsra.-alf. p. 141; 

 i Norrbotten enl. Lgr. Btr. § 7), Dalarne (N)l Dm.), ännu i Fjärd- 

 hundra o. intill c:a 1750 i Roslagen (Schagerström Vätöm. § 195). 

 Däremot härska de nhsv. kvantitetslagame i hufvndsak i Kökar (Kar- 

 stek §§ 69 — 71), Föglö, Brandö och hela åländska skärgården väster 

 därom. 



