195 



behöfver det ej här ytterligare utläggas. De förnämsta skilj- 

 aktigheterna mellan fspr. och dialekten härutinnan uppstå 

 genom 



§ 10. I. Förlängning af kort vokal 



1) för urspr. rö (t. ex. ål isl. arör, deålu isl. geröa, 

 Ulu isl. byrör, ctzör fsv. giorfn §§ 17, 2 ß; 21, 2; 30, 2; 32, 1; 

 40, 2; 42,2; 45, 5), rl (t. ex. Ur M[ ist. karl § 11,2 ß), m 

 (t. ex. 6on isl. &am, /'?g^ hsv. flarn, hon, isl. Äorw, Ä-y«^ isl. 

 levern, sîêénu fsv. stiarna sticerna: §§ 21, 2; 30, 2; 32, 1; 

 40, 2; 45, 4&5), ïd (t. ex. MM isL ÄoWr: § 17,2/5), rt 

 {t. ex. sisortu hårt: §§ 21, 3 o. 32, 1) och In (t. ex. ålri an 

 isl. pZn: § 17, 2ß). 



2) i en mängd enskilda ord, längre fram till största 

 delen uppräknade vid framställningen af målets långa voka- 

 ler. Särskildt må i detta sammanhang uppmärksamheten 

 fästas därvid att kort a nästan alltid förlängts i enstafviga, 

 konsonantiskt utljudande ord — hvarom jfr § 17, 2 «. 



§ 11. II. Förkortning af urspr. lång vokal 1. diftong 



1) i vokaliskt utljudande, merendels alls icke eller 

 blott bibetonade ord, t. ex. mo isl. må, so isl. sva hsv. så, 

 hu isl. htm hsv. hon, nu isl. nu, tu isl. Jiii. 



2) i åtskilliga ord f. ö., t. ex. 



basic isl. beisJcr hôsbùn isl. htisbondi 



dag „ de/gr hals „ heilsa 



fattisdän hsv. fettisdagen hint „ heimta 



Us isl. h/ss po m of o hsv. på måfå 



mus „ myss -tsfprar » -Mrare 



mùbal hsv. möbel 



och kanske ännu några andra. — göt, ntr. till goiv, har del- 

 vis redan i isl. kort vokal: gott jte gott Nn A- isl. Gr. § 

 337, 1 anm. — Jfr. §§ 34, 5; 27, 3 o. 4 m. fl. st. 



