196 



3) stundom i förra leden af en sammansättning, t. ex. 

 gröstsm ekorre, eg. gråskinn 



hös-bim fsv. hös-bonde jte hus-b. [Jfr. ofvan mom. 2.]. 

 hötul m. årtull ä-nsv. håtull, jfr isl. har m. 

 Ttüri- i sms., men Jcori n. 

 ôkargàl m. åkergärde, men okar m. 



Detta beror naturligtvis på äldre hufvudbetoning af se- 

 nare kompositionsmembrum. 



§ 12. Bland konsonanterne äro h, m, %, >£, ;</, « och 

 m? endast korta: alla andra kunna vara såväl korta som långa. 



§ 13. I likhet med hvad Hagfoes Gkby-m. § 7 fram- 

 hållit äro k p t t s ? äfven i Pedersöre-Purmo-målet relativt 

 långa efter l l X m n g r „då ord med dessa ljudförbindelser 

 uttalas ensamma eller förekomma i slutet af en mening". 

 Sålunda hals, vålk, vålg, hams, dans, tigt, svart o. s. v. 



C) Aksenten. 



§ 14. För den exspiratoriska aksenten gälla följande 

 regler : 



1) Hufvudtonen hvilar 



«) i enkla ord: i allmänhet på första stafvelsen, dock 

 ingalunda i så stort omfång som i Kronoby- och Gamlakarleby- 

 målen. Sålunda ligger den på ursprungliga fortis-stafvelsen 

 i en mängd tvåstafviga ord: aféq] (affär), agûsta agusti (au- 

 gusta, -i), akâq] (ackord), april, cîêtmâm (nedlåtande), kaalms, 

 kapMn, matros, minmt, musik, oktobar, pistol, pnsis, njél, 

 salvér (servera), salvat (serviett), sindt m. fl. Äfvenså på 

 tredje stafvelsen i t. ex. brfpgari, stmincjru (seminarium). 



ß) i sammansatta ord: på första sammansättningsledens 

 örsta tonstafvelse, t. ex. UdudCr (ladudörr), sSgusmàn (sages- 



