197 



man). Undantag finnas dock, i ty att åtminstone följande 

 ord hafva hufvudtonen på senare sammansättuingsledens första 

 stafvelse: kaprât (kapprak, fsv. Jcaprœter), lml$/man<h nml. 

 mérk (kolmörk), Jcbgjâmba^a (jämra sig), ko§grww^sa (grufva 

 sig), màrkvéây (märkvärdig), obdrt (adv. ofantligt), qtsisiltt 

 (adv. åtskilligt). 



2) Bitonen hvilar: 



a) stark biton: a) på första stafvelsen i trestafviga ord 

 ifall sista stafvelsen bär hufvudtonen, t. ex, bryjgari. 



b) på första stafvelsen, därest lång (genom vokal 1. po- 

 sition) eller sluten, i senare sammansättningsleden af ett kom- 

 positum; t. ex. bqtstàm, bôtàktar, otroic, okùnu, vdtuèmbar, 

 grânàba (ortn.), méranàba (ortn.). 



ß) svag biton 1 ): a) på första stafvelsen, därest kort och 

 öppen, i senare sammansättningsleden af ett kompositum, 

 hvars första del utgöres af en enda genom vokal 1. position 

 lång stafvelse; t. ex. ôtùlu (otålig), målpti (maläten), storlwvu 

 („storhufvud", okv.). Dock hör man här äfven aksentueras 

 enligt såväl 2 « b som, och detta är vanligast, 2 ß c: otulù. 



b) på senare stafvelsen i ett tvåstafvigt ord, hvars första 

 stafvelse har hufvudtonen, t. ex. tüMi (tålig). 



c) på tredje stafvelsen i ett tre- 1. flerstafvigt ord, hvars 

 första stafvelse bär hufvudtonen ; t. e. dnaä (annan), fUkunä 

 (flickorna), rukuån (eländigare), riikuàna (m. sg. af föreg.). 



3) Obetonade äro: 



a) förstafvelserna &*-, f\p-, fb-, fyr-, i-, o-, U-; t. ex. 

 bïshiv, imåt, fipskréJsali, okid (omkull), tidé (där), Usdmäns. 

 Desslikes förstafvelserna i de 1 « anförda 2-stafviga orden. 



ß) hvarje stafvelse, som ligger mellan två betonade så- 

 dana; t. ex. a i vigagrhn (vägskäl), i i dziptispaw (en fågel), 



1 ) Utmärkes här med punkt öfver vokalen. 



