198 



ii i vâtugrèv (vattupûss). Sammalunda va i satserna: jœr 

 va hà; lia va jér (kär var det; det var här.) 



I förevarunde arbete angifves läget för hufvudtonen 

 med ' och stark biton med \ 



§ 15. Musikalisk aksent. Målet eger åtminstone tre 

 välutpräglade sådana: akut (= aks. 1), gravis (= aks. 2), 

 cirkumflex: de två förra sammanfattade under namnet „enkel 

 aksent", den senare däremot varande en sammansatt sådan. 

 Endast följande upplysningar ser jag mig i stånd till att lämna 

 angående bruket af dessa i målet: 



1) Akut står på betonade enstafviga och på tonstafvel- 



sen af sådana tvåstafviga ord, som inledas med obetonad 



»ii 

 stafvelse: Jims, mibt o. s. v. Tillkomma ändelserna -t (m. & n. 



sg. def.) -a (fem. sg. o. ntr. pl. def.) och -ar (m. fem. ntr. pl.), 



så åtstadkommes dock ingen förändring härutinnan. 



2) Gravis står öfver första betonade stafvelse, därest 

 icke uppvisande lång vokal 1. diftong, i ett 2- 1. flerstafvigt 

 ord; t. ex. gästuner (väsnas), håra, snûrutùt (okv.) o. s. v. 



o) Cirkumflex: 



a) fallande c. („egentlig c." Nn Fryksd. § 5, 3) står 

 öfver gravis-stafvelse, soin innehåller lång vokal 1. diftong; 

 t. ex. stêoru (skata), nmu (adj. rimmig), haijnan (hemman). 



ß) stigande c. hvilar pä låugstafvig och följaktligen än- 

 delsesaknande infinitiv, som ej står i satsslut och icke följes 

 af i, po, ov, up 1. dyl. Till sitt väsende oblandadt stigande 

 cirkumflex och begynnande något under akutens vanliga höjd. 

 torde han i det närmaste motsvara Fryksdalsmålets , : höga 

 circumflex" (Xx Fryksd. § 5, 7): t. ex. tu slca shrïc nu! 

 vi ska mt säij a. 



Anm. Om däremot infinitiven närmare bestämmes af 

 ett följande i, po, qv, up 1. dyl., så erhåller infinitiven gravis 

 och partikeln akut, därest denna ej afslutar satsen; på ver- 



