240 



3) isl. e e framför palatalt, af vokal efterföljdt, g eller 

 k, i orden 



dàip ni. def. till dâg 1 ) vâfji isl. veg(r)inn 



fâiji 2 ) isl. feginn draijt „ dreginn 



sparjil „ spegill tä&bft „ sleginn 



såij „ segja téqp „ tekinn 



tåiji är väl närmast analogibildning efter de två föreg. 

 part. och förutsatte ett yngre fspr *teginn; i överensstäm- 

 melse med dessa har vb. stå i målet bildat p. p. o. sup. 

 staiji 3 ). 1 dr faß hlfap tfcbj-b uppvisar målet en fn., ej fsv., 

 egenhet; ty fsv. har draghin slaghit tdkin. Palatalisering har 

 ytterligare gjort sig gällande i utvecklingen regn >> *räjn (jfr 

 Rz 528 b) > ram. 



4) isl. -el- fsv. -cel- i kvfas- hsv. kvälls-. Då subst. i 

 målet lyder kvafå (jte kvâjjl) — estl. kivéld kwéld, så synes 

 man böra antaga utveckl. kvelds- <C *kvelds <C *kveilds 

 ^> *kvaüs ^> kvéqs-. I Pyttis, Östra Nyl., säges kvield, hkt 

 måste utgå från närmast äldre *kvaüd. Äfven Kock antager 

 i NA VII 176 ett fn. *kve.ild urn. kvaild. 



5) hsv. långt ä i fais m. hsv. schas. Orsaken dunkel. 



§ 48. motsvarar 



1) isl. au (ou) i följande ord: 

 béuid isl. baue béml vb. jfr isl. baula f. 



béuik „ bauka dåuiw isl. daufr 



x ) m. Deg. § 3 4, 5. 2 ) adj. Glad. ja val bo rad o fayt 

 tis. 3 ) Äfven i sms. med fîpn-, îpvî-. ha & yJVbStfyjt. Det ar 

 öfverståndet. 



