262 



Äfvenså i de obetonade du da dan dat di dbm = isl. 

 du Sik öirm ditt &c (Nn Altisl. Gr. § 184, 2). 



3) äldre t: 



a) uddljudande i dmnfns vb. 'tumla sig' isl. tumba. 

 ÖM 56 har jag fäst uppmärksamheten vid växl. d: t i *daska: 

 *taska, *dorfva: *torfva, *dossa: *tossa, * drama: *tråma. 

 Exemplen kunde nog mångfaldigas; förhållandet har troligen 

 ursprungligen berott på betonad (t) eller obetonad (ö >> d) 

 ställning i satsen. 



ß) utljudande i hid tid hsv. hit dit <C *hï-at *Jn-at (Nn 

 NA VI 373 o. 374), naturligtvis pr *hi-aö */n-aö. Dessutom 

 i Jmjjl prêt, 'höll' fsv. Molt 



§ 76. II. är tillagdt under böjningen af subst. 

 knä 'knä' pl. knådar best. knadra 

 strö 'strå' „ strqdar „ strödra 

 tri 'trä(d)' „ trådar „ tradra 



analogibildningar efter plur. bräder trådar. Likaså i 

 Gkby (Hœf § 148). Jfr § 227. 



I åismand 'ensam' isl. einnsaman *) har d tillagts — lik- 

 som stundom i låkand hsv. lakan, mpstand hsv. nystan — 

 under inflytande från près. part. Äfven åismand återgår 

 näml. på äldre -and: << *eins' 'man(d) med vokalisk tilljäm- 

 ning mellan stafvelserna. — sied snêd hsv. sjö snö äro bil- 

 dade i analogi med förh. trä: träd och de nyss anförda knå- 

 dar: knä, strqdar' strå. Dessa former begagnas äfven i 

 Öfver-Esse. 



§ 77. Konsonantförbindelsen nd 



1) motsvarar samnordiskt nd, t. ex. 

 ända isl. andi hand isl. hgnd 



bränd „ brandr hund „ hundr 



!) Se ang. detta ord Nn NA VI 364—369. 



