271 



i Nyland sporadiskt (egna rön från Kyrkslätt o. Sibbåsir 1 ); 

 i alla sydöstsvenska mål (Fthl R-Wi § 21;»Vll O -Nu. § 

 12,8; Fthl-Vll Estl. Ordb.; Vll Ru); desslikes på GotL, 

 i Dalarne, Väster- o. Norrbotten (Lll Landsm.-alf. p. 64; 

 Nn Få § 66 p. 34, Dm. Ordl.). 



§ 93. är städse mediopalatalt. Det står efter voka- 

 ler, framför konsonant (utom j), hårda vokaler, svarabhakti 

 -a och -w samt dessutom 



framför inf. pass. -as, konj. -j, 2 pl. imper. akt. -m, 

 2 pl. imper. pass. -tsm; 

 „ t i pronomina Mkt 'hvilken', tüh 'sådan', samt 



subst. Msu f.; 

 „ långt e i det från hsv. lånade kräkél; 

 „ betonaclt a i Mnu f. 'spån', kapa vb. 'taga för 



sig', kàpû m. 'skånk' fi. käpäle; 

 „ betonadt is? i Mnu Mru sMru § 42, 1; 

 „ y) i Ivtpnt adv. 'besynnerligt' jfr isl. hjn n. 'under'. 

 Dessutom i det från hsv. inkomna tyska låneordet fcig- 

 kan. — Detta Ii 



§ 94. I. motsvarar 



1) isl. fsv. h i of van uppgifna ställningar; t. ex. 

 hlåh isl. blaMr bash isl. beishr 



håh „ belehr drik „ drekka 



bågk fsv. bœnJcer fUM hsv. fläkta 



1 ) I uämda socknar hör man ännu stundom äfven uddlj. slil-, 

 t. ex. sliimt sklôrtj) t. o. m. (i Ksl) skté för SJÖ. Det i Nyl. 

 Ordb. efter afl. fil. mag. I. V. Otmans anteckningar från Borgå s:n 

 uppgifna Sjé 'sjö' föreställer naturligtvis Slé. 



