289 



hufvudtonig stafvelse föregånget ?, som då helt uppgått i den 

 kakuminala nasalen: t. ex. lifa\ 'hälen', vch\ 'slagsskaftet'. 



§ 118. I hithörande fall uppträder n som sonant så ofta 

 resp. ord stå i satsslut eller absolute (§ 15, 3/): mån, han* 

 van, o. s. v.: mån, och vafö ofta äfven annars. 



n 



§ 119. förekommer i förbindelsen nn blott sporadiskt 

 och användes då för uddljudande gn- och kn- (båda i målet 

 vanligen representerade af kn-, jfr § 94), t. ex. imåga 'nnåjp 

 o. s. v. 



Anm. ti förekommer äfven i Vörå o. Nykarleby sockne- 

 mål. (Fthl Vö. § 71, språkprof fr. Nkby i Sv. Landsm. 

 h. 23 pp. XIII ff.). I Gkby kg- i st. f. kn- (tydligen i äldre 

 tid blott tonlöst g-, men sedermera k prsefigeradt i anal. med 

 hsv. kn-). Jfr Lll Lm-alf. p. 31. 



§ 120. I. motsvarar 



1) isl. fsv. hsv. n (utmärkande g-ljud) fför g och k *), 

 allmänt; t. ex. 



drågg isl. drengr mdgg fsv. mangher 



drigk hsv. dränka sågg isl. sé(i)ng 



Mgg isl. hengja tüggu isl. fsv. tunga 



lägg „ langr vigk fsv. hvinka 



Dessutom vid inre sandhi, t. ex. Uggàri hsv. lingarn, 

 Ugkrantsu hsv. lin- Ver änka 2 ). 



1 ) fför k finnas motsvarigheter blott i fsv. o. nsv., ty nk~^>kk 

 i isl. (Nn GNSpr. § 66). 2 ) f. Bräde hvarpå man låter linknop- 

 parne falla vid afslåendet. 



