293 



âburgràs hsv. abborrgräs (potamogeton) 



lérjùgg „ lärjunge 



figgarkràk „ fingerkrok 



fâgarmàt *) „ *fagermätt 



îsérgg „ käring 



hârpïsku „ hårpiska 



snàrvbXp „ snorvalp, okv. 



Vanligen är det ytterst svårt att afgöra huruvida r i 

 ofvananförda ställningar värkligen höres eller icke. Otvifvel- 

 aktigt bortfaller det ofta alldeles. Men ännu mindre stadga 

 har r mellan bi- 1. obetonad vokal och s äfvensom utljudande 

 framför uddljudande s. Normala uttalet af t. ex. Anders, Pe- 

 der söre, [?] somras, [till] väders o. s. v. kan visserligen angifvas 

 ss. ändas pidasa t^sömas ttjcada§ &c ; men ofta höres äfven 

 andas pådasa,, alltid vâst&sùnd; merendels gen. ände.sas klék- 

 asas o. d. Ordställningen det där bär sig inte lyder dels 

 hâté bœ-sa int, dels bœr^sa, dels b&^,sa. Prep, för uttalas i 

 sms. iför de uppräknade konsonantljuden såväl f$r- som fy- 

 f}p-; framför s blott ftp- 1. f§-. Att denna påstådda "regel- 

 löshet" icke beror på bristande aktgifvande från min sida, 

 framgår genom jämförelse med Hagfors' språkprof i Gkby- 

 afh. och J. A. Nygrens på Kveflaxinål affattade Byyrallor, 

 där samma osäkerhet visar sig, hvarjämte ej häller Fthl Vö 

 §§ 77 o. 78 anför närmare bestämningar härvidlag. Förhål- 

 landet beror därpå, att redan fornsvenskan vacklade i detta 

 afseende (Rqv IV 418), och grep ytterligare kring sig under 

 inflytande af växlingen ,9: s (se § 130, 1). 



Anm. Egentligen reduceradt r (r) torde förekomma i nä- 

 stan hela svenska Österbotten — jfr de ofvananförda källorna 



x ) adj. Tillräckligt mätt (af mat 1. dryck). 



