329 



jôla vb. 'di' måhända << *jôdla, jfr isl. jod n. 'barn' (?). 



tih adj. 'tidig' jfr. isl. iiöligr 'temporal'. 



äluh adv. 'alltid' <C fsv. altidhelika. 



I froßa vb. 'trampa otåligt, stöka' kan äldre assimila- 

 tion förutsättas : *troka < fn. Hroöka, jfr. isl. traöka vb. 



2) utljudande: «^ i prêt, af I sv. konj., som i målet 

 lyktas på -a, och i afledn.-änd. -aö(r) och -nab(r) > -a och 

 -na; t. ex. /f^ia isl. kalladi, mqna isl. manaör, sakna isl. 

 saknaör. Dessutom i en mängd ord efter vokal, som, därest 

 ursprungligen kort, då förlänges; t. ex. 



bid isl. blad 

 blow „ blod 

 br§ fsv. broß 

 brå hsv. bräde 

 fri isl. friör 

 gld „ #fadr 



Då nu jämte dessa former äfven, ehuru mindre ofta, sådana 

 ined bevaradt d förekomma — blad blod frid gmd lid städ 

 smid vid — så synes det lätt att lösa frågan om den här- 

 utinnan sig yppande regellösheten (Hgf § 149, 2, Fthl Vö 

 § 41, Karsten § 80 anm. 1, Schagerström Vä. § 123) så- 

 lunda: ö har intill senare tider kvarstått såsom d; bortfallet 

 är ännu jämförelsevis ungt, hvarför — och då dessutom hsv. 

 invärkar förvirrande — ingen stadga härutinnan kunnat vin- 

 nas. Fiuge våra dialekter ostördt utveckla sig, så skulle ut- 

 ljudande enkelt d efter vokal säkerligen med tiden alldeles 

 bortfalla. 



ß) efter r i prêt, cîzôr smör isl. g0röi smuröi — liksom 

 i Gamlakarlebymålet (Hgf § 149, 2) — samt i adj. vidarbàr 

 'väderbiten', hvilket till såväl form som betydelse återgår på 

 isl. viöri barör ; jfr Lgr Btr. p. 110 mom. 2. 



gmiv 



fsv. 



gup 



Ii 



isl. 



Hör 



ré 



n 



randr 



smi 



J7 



smiör 



stå 



T) 



staör 



vi 



71 



viör. 



