333 



Y) i äjjfar *aldr fsv. aldrigh (jte en senare form aldri 

 Sdw) isl. aldrigi. 



h. 



§ 195. Äldre A 



A) bibehålies allmänt framför och mellan vokaler; t. ex. 

 hikst vb. 'hicka' isl. A/arta, bthâl<l fsv. behalda. § 87, 1. 



B) har öfvergått till k i 



fcwo&M f. 'garn 1. linknippe' fn. *hnoöka jfr isl. knoöa f. 

 Ärnér vb. 'hålla högt' jfr isl. hndr: § 39. 

 kräkas vb. 'hosta och spotta', jfr isl. hrdki m. 'spott' 

 (hvaraf äfven hrékja hsv. kräkas Ped.-Pu. kräkts). 



C) har bortfallit 

 1) uddljudande 



a) framför j l n r v städse utom i det jämte jér stun- 

 dom brukade adv. hier fsv. hiœr hsv. här. 



Exx. 

 jérta fsv. hicerta isl. hjärta rdt isl. 7zra£ 

 jß^? „ hiœlpa „ hjälpa rigg „ hringr 

 lid isl. A/*d r^ „ hryggr 



lys „ hit/dask vi „ Aw 



«ak „ hnakki vit „ Av#r 



jo?a vb. 'pladdra' kan sammanställas med isl. Aja?a (Ru. hiqX) 

 vb. 'prata'. — rép»? vb. 'cacare, om små barn' vore fn. 

 *hripla, jfr isl. hripa vb. 'läka, intr.' 



Anm. Enligt Nn GNSpr. § 17 förstummades uddlju- 

 dande h i fornsvenskt riksspråk först på 1400-talet. Det kvar- 

 står flor j än i åtskilliga östsv. dialekter: oförändradt, d. v. s. 

 såsom hi-, i Hvbfj. på Runö, Ormsö, Nukkö och Odensholm 

 allmänt, i Nyland ofta i ordet hiér, öfvergånget till si- på 

 Dagö och Rågöarna samt i Gammalsvenskby och Wichterpal 

 allmänt äfvensom i Lappträsk, östra Nyl., i ordet suer; slut- 



