368 



ning; detta bevisas däraf att dik dike tak täcke o. d. i plur. 

 sporadiskt genomfört öfvergången k > is (liksom i best. sg. 

 o. plur.: diîêi diisa). 



§ 227. Oregelbunden böjning hafva bland fmn. mot- 

 svarigheterna till isl. döttir måöir: sg. dôtru rnodru (sällan 

 mår) pl. détar medar och, bildade efter sg. på -m, dotrur 

 modrur. Formerna dôtru modru äro till synes svaga sing.- 

 bildningar, men kunna genom fierai, hafva uppstått af äldre 

 *dôtur *môdur = isl. obl. dottitr moöur; — Ims lyder i plur. 

 Us (isl. lyss); af ett *mms kommer plur. mås (isl. myss). 



Likasom i hsv. har äfven i målet fsv. trœ ursprungligen 

 till obest. sg. fogat neutrala suffig. art, -t, som då samman- 

 vuxit med ordet: *trad (jfr Kock Undersökn. p. 10); därpå 

 har d^> ö såsom utljudande bortfallit (§ 192 C 2 a). Så- 

 lunda uppkom böjningen tri pl. trådar. Efter analogi här- 

 med har man vidare ntr. 



bra hsv. bräde plur. bradar 



knä ,, knä (Kock 1. c.) knådar 



strö „ strå s tro dar. 



Motsvarigheten till isl. Hör hsv. led m. lyder i målet 

 sg. lad jte lé plur. läder m. 



§ 228. Tredje starka deklinationen har plur. = sing., 

 som ej utmärkes af någon särskild ändelse. Denna böjnings- 

 art anlitas uteslutande af neutra; såsom i § 226 omnäints, 

 vackla dessa dock numera mellan st. dekl. II och III. De- 

 ras äldre böjning är sålunda t. ex. 



bo i isl. borÖ plur. bol 



hakt „ belli balt 



dik ,. diki dik 



gålu ,. golf gålv 



håns ,. hêns hêns 



kos ,. kross kos 



