375 



i ston bon — en stor kaii, en stor -en kvinna, ett stort -ett 

 barn. 



Stående predikatift eller föregångna af annat bestäm- 

 ningsord än obest. art. böjas adj. ej ; sålunda t. ex. häda, stör 

 Jtqyi den där stora karlen; ha a gambal han är gammal; hu 

 ny hênu & svart den nya hönan är svart; ha ügg bom a 

 srmk det unga barnet är sjukt. 



Stående såsom adverb antaga adjektiven t, efter lång 

 vokal t i ntr. sg.; t. ex. so grämt h stor 1. so grémt so stor 

 så grymt stor! lïa, so blöt po sim det är så blått på sjön. 



§ 236. Adjektiven fråmfuksn (§ 95), gähn (§ 41, 2), 

 vâhi & vrm (§ 42, 4) trôn (§ 111, 1 ß) ändades väl egent- 

 ligen i nom. sing. msk. på -in(n), men böjas det oaktadt 

 med de i § 235 anförda ändelserna: 



msk. frdmfùksna 1 ) fmn. frdmfùksmn ntr. frâmfùksm 

 gâfona gålmm gåhm 



vån,a 1 ) våmn vån/b 



trôna trômn tréni. 



Sammalunda öfriga gamla adj. på -in, sedan n bort- 

 fallit (§ 200 C 2 ß): 



msk. nåisia 'naken' fmn. néämn ntr. nåisn 

 våtsm 'vaken' vâtênn viîsn. 



§ 237. Flere adjektiv på -a äro oböjliga. Sålunda vanl. 

 dmpara 'bitter', brdna 'brant', gala 'gul', håla 'hal', lama 

 'lam' 2 ), Mta 'lat', låna 'len', rada 'snabb', råda 'rädd' (jfr § 

 62 1 s): till grund för hvilka fornspråkets svaga böjning 

 ligger. Vidare pläga = smaka 'drucken', tüggfola 'tungför' 

 (ish. om hafvande kvinnor) o. a., hvilka egentligen äro part. 

 prêt. Slutligen afledningar från subst., urspr. motsvarande 



x ) Man får höra t. o. m. frdmfùksna, vân,a, -in o. s. v. 

 2 ) isl. lami lama, ej lamr. 



