376 



hsv. -ad (d. v. s. med apokoperadt d) t. ex. [tri- &c]tina 

 'tretinnad', lâggàrma 'långärmad', stônàsa 'stornäsig' [-ad] 

 updàga 'spökande' o. s. v. Alla dessa adj. användas hufvud- 

 sakligen predikatift 1. i bestämd ställning. Jdtla användes i 

 samma ställn. som hsv. hela. 



Oböjligt är dessutom ijjlar 'elak, ond' isl. Mr fsv. ilder; 

 detta ord har således generaliserat den gamla starka msk. 

 sing. Det lika betydande vand fsv. vänder vänder (Kock 

 NA. V 52) begagnas aldrig annorlunda än efter best. art. 

 och är därför i målet oböjligt; med substantiv betydelse där- 

 emot säges t. ex. tidi vanda 'de där djäflarne', Jiå va nu 

 vånda — 'det var nu fans — ' o. s. v. 



Anmärkas bör att adj. på -u äro ojämförligt talrikast 

 inom munarten, motsvarande isl. -uyr och -öttr; på -* där- 

 emot knappast ett tiotal. 



Komparation. 



§ 238. Komparationen försiggår vanligen svagt cl. v. s. 

 med tillägg af ändelserna 



komp. -an superi, -ast, stundom starkt d. v. s. 



-ar -st 



I senare fallet är a i komp. blott svarabhaktivokal och 

 afficierar följaktligen icke ett föregående g eller k; d. v. s. 

 fspr. -ri har förlorat slutvokalen, hvarpå a inskjutits efter 

 konsonant. 



§ 239. När stark böjning anlitas, så undergår stam- 

 vokalen «'-omljud ifall den är för slikt mottaglig (jfr Nn 

 GNSpr. § 192). Sålunda kompareras: 



