383 



kunde detta § 43, 8 formulerade påstående beriktigas där- 

 hän att tam komme af fsv. pem, tom t$m däremot af fsv. 

 pom (isl. *pom) Nn GNSpr. § 184, 15. 



Anm. 3. Genetiverne hanses) hånas tairas brukas me- 

 stadels efter resp. subst., som då står i bestämd form; tas 

 — tas användes i betydelse af hsv. ju — desto. 



Anm. 4. Med m tilltalas äldre personer. Af en främ- 

 ling vill bonden ogärna höra detta ord; därför heter det: 

 ni krakar ér po r}pdz* o jïtar fsipt wta or0. 



§ 249. De possessiva pronomina äro: 



wi&n min fi 



nn. mm 



ntr 



mat 



pl. 



min 



tan dan din 



tin dm 





tat dat 





tin dm 



san sin 



sm 





sat 





sm 



von vår 



vorn 





vari 





var 



ada eder 



aäu 





adart 





evdar œr. 



Likartad böjning af min din sin återfinnes i Vörå, 

 Närpes och Nyland (Fthl Vö. §118, Np § 90, Nyl. § 84) 

 samt dessutom åtm. i Burträsk (Lgr Btr. pp. 90 o. 151). 

 vår eder ha u (1. o) i fmn. äfven i Vörå och Närpes (Fthl 

 Vö. & Np. 1. c), Korpo o. Houtskär (Fagerltjnd p. 160), 

 Kökar (Karsten § 135) och Runö (Vll Ru § 203). Ob- 

 serveras bör att t här kvarstår i ntr. sg. (jfr däremot ang. 

 adj. § 235). 



Pron. poss. stå oftast efter sitt substantiv. 



Anm. 1. Ang. växl. t-d i II pers. se § 132, 2. 



Anm. 2. von utgår från ack. sg. msk. fsv. värn, eAa 

 (med förloradt n: jfr Vörå eMan) från fsv. iparn. voru och 

 adu hafva mist utljudande n (Vörå varun adun, Närpes vo- 

 run edun, jfr Karsten 1. c); här tyckes anslutning till subst. 

 fmn. svaga böjningen hafva ägt rum — måhända under dun- 

 kel hågkomst af urnord. nom. sing. fmn. -o. 



§ 250. Pronomina demonstrativa äro : 



