ai. 



Det återstår oss ännu att bevisa, att humiisämueu i 

 större mäugd äro närvarande i Östersjöns och Nordsjöns 

 vatten. Detta blir så mycket nödvändigare, som den åsikt 

 om dem öfverhufvud är förherrskande, att de vore mycket 

 lätt oxiderbara, redan genom i vattnet upplöst syre, något 

 som vi på experimentella grunder måste motsäga. Några 

 sidor längre fram skall nämligen visas, att humushaltigt 

 vatten i dagatal kan emotstå invärkan af sur kaliumper- 

 mangan atlösning, som i denna form är ett starkt oxida- 

 tionsmedel och bland annat, som bekant, användes för att 

 kvantitativt bestämma mängden af organiska ämnen i na- 

 turvatten af olika slag. 



Beviset för förekomsten af icke obetydliga mängder 

 organisk substans i Östersjön och Nordsjön finna vi uti en 

 uppsats af E. Buppin i) med titel: Ueher die Oxydierbar- 

 keit des Meenvassers durch Kcdimnpermanganat. Oxida- 

 tionsförsöken utfördes med prof, tagna under tvänne resor 

 i Augusti och November 1903 vid de tyska hydrografiska 

 stationerna, hvilka i Östersjön till ett antal af 13 befinna 

 sig på ett bälte i närheten af dess södra kust, i Nordsjön 

 inom ett vidsträckt område västerora danska halfön och S 

 samt SW från södra delen af Norge. Profvens antal från 

 Östersjön utgör 42, från Nordsjön 41. Vid återgifvandet 

 af försöksresultaten togs hänsyn också till volymen af den 

 fångade plankton samt en ungefärlig karakteristik af den- 

 samma, för att erhålla ett om ock, som Buppin uttryckli- 

 gen framhåller, osäkert mått på „näringsvärdet". Hans 

 ur de angifna tabellerna framgående slutsatser kunna i 

 korthet sammanfattas på följande sätt. Ur oxidationsför- 



') Conseil permanent international pour l'exploration de la 

 mer. Publications de circonstance J\"j 20. (Copenhague 1904). 



