32 



mågan ^) hos vattnet kan ing-en slutsats beträffande dess 

 näring-svärde dragas. Väl kan man säga, att i Xordsjön 

 kaliumpermangauatförbrukningen är ringa, där plankton- 

 volj^men är liten, t. ex. i den norska rännan. Däremot är 

 kaliumpermanganatförbrukningen i Östersjön icke under- 

 kastad några större variationer, ehuru plankton uppträdde 

 i mycket olika mängder. En stor skilnad ger sig tillkänna 

 mellan kaliumpermanganatförbrukningen i Nordsjön och 

 Östersjön, t. o. m. där plankton var företrädd till lika vo- 

 lym och lika arter. SannoliM innehåller Östersjön rätt be- 

 tydande mängder organislca ämnen 2). Synnerligt påfallande 

 finner förf. det vara, att han i ett prof från Östersjön, 

 som innehöll icke mindre än 1.240 exemplar plankton pr 1 

 ccm icke erhöll någon synnerligt hög förbrukning af ka- 

 liumpermanganat. På en skriftlig förfrågan har dr. Rup- 

 pin meddelat mig, att han i en serie nya försök faststält 

 JOfn04-förbrukningen direkt och efter filtrering genom si- 

 dentaft, och därvid ej erhållit någon väsentlig skilnad i 

 resultatet. Enligt undersökning af Lohmann kvarhållas 

 planktonorganismer i vidtgående mängd vid filtrering ge- 

 nom sidentaft. Förbrukningen af kalinmpermanganat beror 

 därför i all hufvudsak på upplösta ämnen. 



Hvad den totala storleken af denna förbrukning be- 

 träffar, så varierade den i Nordsjön mellan 0,84 och 7,6 mg, 

 i Nordsjön mellan 3,53 och 12, o mg pr liter och utgjorde i 

 medeltal 2,2 i Nordsjön och 5.6i för Östersjön, eller uttryckt 

 i g på 100 1 



^) Här föreligger tydligen en misskrifning; uttrycket bör väl 

 vara reduktionsförmågan ! 



^) Något som förf. i en not säger sig senare ha säkert kon- 

 staterat. 



