35 



musämiieiia. Dessa förekomma visserligen i skäligen ut- 

 spädda lösningar. Men å andra sidan är deras fullständiga 

 vattenlöslighet och därpå betingade lättare tillgänglighet 

 för organer, hvilka äro lämpade för deras sönderdelning, 

 en betydelsefull faktor. Vidare innehålla dessa humusäm- 

 nen organiskt kväfve till en mängd af ända till 2 ^/o? sanno- 

 likt förekommande i rester af icke synnerligt mycket om- 

 vandlad ursprunglig albuminatsubstaus, samt fosfor- och 

 sannolikt också svafvelföreningar i ringa mängd, äfven dessa 

 förmodligen i organisk bindning. 



Att humushaltigt sjövatten innehåller blott obetydliga 

 kvantiteter kalium-, natrium-, kalk- och raagnesiumsalter — 

 d. v. s. salter af de i de vanliga närsalterna oftare förekom- 

 mande baserna — torde kunna anföras som en förklaring 

 öfver att de vanliga, allestädes närvarande förruttnelse- 

 och mögelsvamporganismerna icke trifvas däri, äfven då 

 det stagnerar t. ex. i kärr och kärrsjöar, där det ej till- 

 föres syre och ozon i riklig, för dessa organismer meren- 

 dels skadlig mängd. Man vore visserligen, särskildt då man 

 tillika tager i betraktande humushaltigt vattens kärfva, om 

 flervärda fenoler påminnande smak, böjd för antagandet, 

 att de upplösta bruna humusämnena gentemot vissa orga- 

 nismer skulle äga antiseptiska egenskaper. Emellertid synes 

 detta endast gälla de fria substanserna, och kunna lägre 

 organismer komma till utveckling, om man tillför vattnet 

 tillräckliga kvantiteter af baser. Dessutom visar den ofant- 

 liga mängd af makroskopiskt synliga organismer, hvilka 

 tidtals under sommaren uppträda i våra insjöar, att åtmin- 

 stone icke alla sötvattenformer af plankton hindras i sin 

 utveckling af dessa humusämnen, utan att en del kanske 

 tvärtom betjänar sig af dem eller af ännu lägre stående 

 organismer till näring, för hvilkas utveckling samma äm- 



