39 



mängd af vattnet med motsvarande kvantitet svafvelsyra 

 samt den mängd Vioo normal KAInO i-lösnmg, som förprof- 

 vet utvisat, och fick stå därmed vid rumstemperatur. Tid 

 ^fter annan uttogos prof, och den icke förbrukade mäng- 

 den af oxidationsmedlet återtitrerades med Vioo norm. oxal- 

 syrelösning. Skilnaden mellan den tillsatta och den åter- 

 titrerade mängden utgjorde då den kvantitet, som åtgått 

 till oxidationen. Eesultaten framgår af följande taP): 



I. Vatten från Vanda å. 



Antalet timmar 



Antalet cm'' för- 



före âtertitre- 



brukadt KMnO^ 



ringen. 



(Vioo normal). 



1 



12,2 



2 



14,5 



4 



lH,o 



8 



17,3 



16 



19,4 



7 à 8 dygn. 



28,4 (affärgning) 



Antal cm^ vid Tco'kning förbrukad KMnO^-lösning 28,4. 



1) Enligt försök af Gooch och Danner (Ber. deutsch, ehem. 

 Ges. 26, Eef. 267 [1893]) söderdelas med utspädd svafvelsyra för- 

 satta kaliumpermanganatlösningar äfven spontant vid vanlig tempe- 

 ratur (jfr. Vorländer, Blau och Wallis (Ann. Ohem. Pharm. 345, 261 

 [1906]). Dessa observationer hänföra sig emellertid till betydligt 

 starkare sura lösningar än ofvanstâende. Skulle en sönderdelning 

 ha ägt rum endast på grund af svafvelsyrans invärkan, så hade 

 detta antydt en större och ingalunda en mindre oxiderbarhet. Tan- 

 kes svafvelsyran.s separata invärkan eliminerad, så hade under 

 föröfrigt lika förhållanden humusämnena i vattnet visat sig ännu 

 mindre lätt oxiderade än hvad af försöken framgick. 



