43 



slutligen detta synnerligt rikt på dylika ämnen, hvilket 

 icke är fallet, hvarjämte en utfällning af dera i form af 

 humater vore att förvänta. Emellertid äro bildningar af 

 detta slag obekanta '), t. o. m. i sedimentära, nr hafvet af- 

 satta lager af äldre datum. 



Fråga uppstår då, om oxidationen uteslutande sker 

 på „oorganisk" väg, eller om den förmedlas af organis- 

 mer. Då naturen ständigt och öfveralt omsätter den i 

 tjenligt material inneboende energin i lifskraft, och då hu- 

 musämnena synas äga en härför lämplig sammansättning, 

 så torde man kunna förutsätta att de sistnämda utgöra ett 

 begärligt näringsmedel för många, kanske flertalet af de 

 lägre planktonformer, hvilka i oerhörda mängder befolka 



^) Härmed äro icke att förväxla de bildningar af ett slags sjö- 

 malm, hvilka vid djuplodningar och hydrografiska undersökningar 

 ställvis påträffas i vår skärgård. Enligt en af min broder, bärgs- 

 ingeniören Joh:s Asrhan (Teknikern 16, 78 [1906]) meddelad uppgift 

 företedde en vid Mjölön utanför Helsingfors upphåfvad „sjömalm" 

 af detta slag följande procenttal: 



Glödgningsförlust . 17,i2 *'/o 



SiO^, (inclusive sand) 33,i2 „ 



Fe^Oi 35,28 „ 



MnO-i 6,44 „ 



P.O-, 2,25 „ 



ALO, 2,77 „ 



CaO 1,39 „ 



MgO 1,52 „ 



99,8 9 7o 



Utan tvifvel har denna järnmalm, som bildar kompakta, lång- 

 sträckta och hårda konkretioner af vida gråare färg än sjömalm 

 vanligen företer, det starkt humushaltiga vattnet i Vanda å att 

 tacka för sitt ursprung, oaktadt detta afflöde vid Mjölön redan före- 

 finnes i mera utspädd form. 



