46 



förmodligen äfven myrmalmernas) bildning skall, såsom re- 

 dan tidigare omnämdes, utförligare tagas till tals i fjärde 

 afdelningen af detta arbete. I föreliggande kapitel behand- 

 las dessa substansers allmänt geologiska betydelse. Då vi 

 här ha att göra med kända fakta, kunna vi också in- 

 skränka vår framställning till det allra nödvändigaste. 



Enligt den gängse uppfattningen hos geologerna äro 

 humusämnena af stor betydelse såsom upplösande agens. 

 T. o. m. mineralen i urtidens mest motståndskraftiga bärg- 

 arter, hvilka ställvis, t. ex. på de under istiden blankpole- 

 rade granithällarna visa endast obetydliga tecken på en 

 genom atmosferilierna åstadkommen kemisk iuvärkan, un- 

 dergå rätt betydliga och ställvis snabbt fortskridande för- 

 ändringar, därigenom att det med humusämnen bemängda 

 vattnet intränger i rämnor och sprickor af bärgarten. I 

 det stora och hela torde emellertid hnmusämnenas upplö- 

 sande in värkan på de mineraliska ämnena vara af jämfö- 

 relsevis obetydlig värkan, så länge det gäller de i fast 

 klyft befintliga bärgarterna, utan egentligen ske, sedan 

 dessa genom mekanisk eller kemisk påvärkan sönderfallit 

 till grus. Härom mera längre fram. 



Från nämda allmänna synpunkt sedt, skulle härmed 

 de vattenlösliga humusämnenas stora geologiska betydelse 

 vara fastslagen, d. v. s. just de humussyrors, hvilka be- 

 handlas i detta arbete. De substanser, hvilka öfverallt i 

 upplöst form intränga i de fasta bärgarternas ihåligheter 

 och sprickor och där utöfva sin iuvärkan, hafva visserligen 

 icke alltid bildats under samma förhållanden, som de af det 



af prof. Th. Homén. Frågan har, ehuru endast i analytiskt intresse 

 och utan att den biologiska blifvit berörd, dryftats äfven af dr. 

 Ruppin och sedan senaste vår också uppmärksammats af mag. S. 

 Stenius, enligt hvad den sistnämde meddelat mig. 



