47 



stagnerande eller flytande y t vattnet i kärr, insjöar och 

 floder upplösta och transporterade, utan härröra de äf- 

 ven från de mer eller mindre porösa och för luftens syre 

 lättare tillgängliga skikt, som bilda de öfre jordlagren i 

 jämförelsevis torr mark. Men framhållas må, att också så- 

 dant humushaltigt vatten, kvilket härstammande från de 

 rikliga förråden i våra ytvattensamlingar, utgjort ett lät- 

 tare tillgängligt material för vår undersökning, städse i 

 mer eller mindre öfvervägande grad deltager i det dyna- 

 miska arbetet inom såväl den fasta som den lösa jordskor- 

 pan. A priori är man därför berättigad att allmänt tala 

 om de färgade vattenlösliga humusämnenas värkningar som 

 geologisk faktor. 



De föreställningar man från geologiskt håll tillägger 

 humusämnenas funktion vid de kemiska processerna i na- 

 turen innefatta i korthet dessa ämnens „upplösande" egen- 

 skaper, som framträda däri, att de sönderdela mineral - 

 beståndsdelarna såväl i fasta bärgarter som i lösa jordlager 

 och delvis öfverföra dem i löslig form. Dels förmedlas 

 härigenom vissa beståndsdelars koncentration och trans- 

 port till andra ställen, dels göres indirekt den omvand- 

 lade mineralmassan angripbar för andra ageuser (såsom 

 kolsyra och ammoniak, men hufvudsakligen den förra), hvilka 

 sannolikt icke äro egnade att så starkt invärka på de ur- 

 sprungliga substanserna. 



Humusämnena äro nämligen rätt kraftigt värkande 

 agenser. Redan Senft ') har uppgifvit, att t. ex. silikat 

 af alkalier och alkaliska jordarter ätvensom kalk- o.ch 

 järnfosfat sönderdelas och lösas vid längre beröring med 



^) Lehrbuch der Gesteins- und Bodenkunde. 2 uppl. pag. 331, 



