50 



kunde det icke afgöras, huruvida den redan några dagar 

 efter mottagandet uppträdande ferrosaltreaktiouen uteslu- 

 tande berodde på, att den organiska substansen utöfvat sin; 

 reducerande invärkan. Ett par veckor senare var denna 

 reaktion emellertid mycket kraftigare och fyra månader 

 senare ännu starkare. Fällningen hade nu antagit ett bla- 

 grått utseende: också det ofvanstående vattnet reagerade, 

 om ock svagt, på ferroföreningar. Oberoende af att sul- 

 fatet hade innehållit ferrosalt, borde för öfrigt humatfäll- 

 ningen hafva varit fri från ferrohumatet, som är i vatten 

 lättlösligt (se härom i 3:dje afd. af arbetet) och följakt- 

 ligen hade bort öfvergå i filtratet. 



Den relativt raskt förlöpande reduktionen har, därom 

 kan väl egenthgen ej något tvifvel herska, förmedlats af 

 bakterier, hvilka för öfrigt i stor mängd förefinnas däri, 

 ty en af den ZiUiacus'skSi vattenreningsmetodens företrä- 

 den ligger just däri, att bakterierna fullständigt gå i hu- 

 matfällningen. Såsom längre fram skall närmare angifvas, 

 innehöll denna humatfälluing rätt betydande mängder ba- 

 ser, inalles 72,72 ''/o, och däraf 41,23% i saltsyra lösliga 

 oorganiska ämnen. Större delen af dessa torde väl utgö- 

 ras af ferrioxid, emedan det använda ferrisulfatet uppgifvits 

 innehålla basiskt salt. Yi finna således åter den tidigare 

 (sid. 35 och 38) uttryckta förmodan, att de i våra ytvat- 

 ten förefintliga humusämnena i närvara af baser (hvilka 

 också kunna föreflnnas såsom beståndsdelar i neutralsalter), 

 relativt lätt oxideras; vi taga nämligen utan vidare för 

 gifvet, att emedan ferrihumatet reduceras, så oxideras de 

 närvarande organiska ämnena. Att denna oxidation icke, 

 åtminstone till en början ej uteslutande äger rum på rent 

 kemisk väg utan förmedlas af bakterier och andra lägre or- 



