52 



invärkau. I öfverenstämmelse härmed anför Stajpf, att 

 grönstenar återfinnas i de flesta landskap i Sverige, där 

 sjö- och myrmahnsbildning äger rum. 



Mot ofvanstående viktiga reflexioner af sistnämda for- 

 skare måste redan här några invändningar göras. 



Till först må påpekas, att man måste skilja mellan 

 humusämnenas invärkan som lösningsmedel och den roll de 

 spela vid sjö- och myrmalmernas afsättning på de ställen, 

 där de hildas; den senare omständigheten skall särskildt 

 upptagas i fjärde delen af detta arbete. Vidare bör 

 gentemot ofvanstående framhållas, att det enligt vår tanke 

 just är grauitgrundcn i Fennoscandia, som framkallar an- 

 hopningen af lösliga humusämnen i vattnet, emedan denna 

 afgifver så små mängder baser till det öfver eller genom 

 denna grund rinnande vattnet, att humusämnena icke kunna 

 undergå oxidation utan kvarblifva däri (jfr. sid. 38). I 

 hvilken mån denna samma omständighet medvärkar till 

 bildningen af kärr och mossar, undandrager sig i vidsträck- 

 tare bemärkelse vårt bedömande. Dock sliulle jag icke 

 anse det påstående för osannolikt, att liksom förekom- 

 sten af kärr framkallar en större halt af humussyror i 

 det däri stagnerande vattnet, så kunna å andra sidan or- 

 sak och värkan omkastas, i den mening nämligen, att före- 

 komsten af humusämnen i det på starkare basiska metal- 

 lers salter fattiga vattnet, hvilka skulle kunna underlätta 

 deras oxidation, hindrar uppkomsten af andra växter än 

 dem som trifvas i kärren och mossarna ^) och följaktligen 

 betingar kärrens och mossarnas existens. Allt detta skulle 

 sist och slutligen bero på att bäggrunden är af öfvervä- 



^) Jfr. Wollny, Die Zers. der org. Stoffe und die Humusbil- 

 dungen, sid. 201 ff. (1897). 



