59 



•gifva dem. Såsom reclan antyddes, förmedla läg-re orga- 

 nismer sönderdelningen i dess helhet. 



Mulder i), som anser att cellulosan förnämligast ger 

 •apphof åt humussubstanserna, förklarar deras bildning på 

 ett något afvikande sätt. Han yar den första, som bland 

 de olösliga, indifferenta humusämnen skilj de mellan bruna 

 ulmin- och svarta huminsubstanser. Båda kunde under in- 

 värkan af alkalier delas i en fortfarande olöslig och en 

 löslig del, ulminsyra resp. huminsyra, hvilka hvardera ha 

 den ursprungliga färgen. Ulminsubstanserna skulle före- 

 trädesvis bildas under den första perioden af humiflkations- 

 processen, och ur dem skulle sedermera under den andra 

 perioden huminsubstanserna framgå. 



Humifikationens första period autages försiggå under 

 förmedling af syret i luften, hvarvid kolsyra afgifves af 

 den i sönderdelning stadda kroppen. Processen skulle fort- 

 gå, tills ett jämviktstillstånd inträdt, betingadt af en rela- 

 tiv större beständighet hos de slutliga produkterna, hvilka 

 Mulder uppfattar såsom kemiska föreningar med en be- 

 stämd sammansättning. Ulminsubstanserna uppkomma före- 

 trädesvis på torra ställen, hvarest luften har obehindradt 

 tillträde till den multnande kroppen, hvaremot huminartade 

 ämnen i öfvervägande mängd uppträda, då vatten hindrar 

 luftens syre att direkt komma i beröring med dem. 



Produkterna som bildas under den förra perioden 

 visa, oaktadt kolsyran i stor mängd afgår, likväl icke en 

 mindre kolhalt än de ursprungliga substanserna, emedan 

 samtidigt också syre och väte afgifvas, dock icke i pro- 

 portionen 2H: O, utan syre afgår i jämförelsevis större 

 mängd. Ulminsubstanserna innehålla nämligen mera väte? 



1) Chemie ' der Ackerkrume, Bd. I, sid. 239 ff. Leipzig 1862. 



