19 



vid 110° till konstaDt vikt torkadt filtrum, hvarefter detta 

 upphettades ända till viktskonstans. 



Jämför man de sammanhörande talen i de tre kolum- 

 nerna, så finner man att de i stort tag-et visa liknande va- 

 riationer, men tillika, att någon fullständig öfverensstäm- 

 melse icke kan upptäckas. Hvad beträffar den bristande 

 parallelismen mellan g-lödgningsförlust och kaliumperman- 

 ganatförbrukning-, så erbjuder den ingenting nytt, tvärtom 

 äger man redan af gammal erfarenhet kännedom härom, 

 äfven om man ej med säkerhet kunnat förklara orsakerna 

 härtill. Vi komma längre fram i detta arbete till den slut-' 

 sats, att de upplösta humusämnena till sin sammansättning 

 rätt betydligt variera i olika vattendrag. Häri ligger den 

 nödvändiga orsaken till att den såsom glödgniugsförlust 

 bestämda ungefärliga vikten af de organiska ämnena icke 

 kan representera samma oxidationsgrad, och att de sist- 

 nämda följaktligen reducera relativt o hk a kvantiteter ka- 

 liumpermanganat. Af samma orsak beror också det fak- 

 tum, att järnhumatbestämningens resultat varierar i för- 

 hållande till glödgningsförlusten, hvartill ytterligare kom- 

 mer att humusbeståndsdelarua i olika vatten binda olika 

 mängder järnoxid resp. -hydrat. 



Under sådana förhållanden gällde det att afgöra, hvil- 

 kendera bestämningen, den af glödgningsförlusten, af syre- 

 förbrukningen eller af järnhumat borde läggas till grund för 

 beräkningen af de organiska ämnenas mängd. Med beak- 

 tande af hvad ofvan blifvit sagdt, synes oss glödgnings- 

 förlusten lämna den säkraste uppskattningen om sistnämda 

 kvantitet. De viktigaste felkällorna vid denna bestämning 

 äro följande. En återstod efter vattenindunstningen kunde 

 innehålla: 1) kristallvattenhaltiga substanser, hvilka icke 

 fullständigt afgåfve kristallvattnet vid den temperatur af 



