9 



vegetabilisk natur. Då jag lägre ned återkommer till denna 

 undersökning, ingår jag i detta sammanhang icke därpå. 



Sedan Zilliacus' metod genom dessa förberedande för- 

 sök blifvit pröfvad och befunnits lämplig, beslöt jag att 

 gifva undersökningen en bredare bas. Som bekant föra 

 alla vattendrag i Finland, källaflopp undantagna, ett mer 

 eller mindre färgadt vatten, varierande från en portvins- 

 gul, i djupare skikt kaffebrun färg i kärrsjöar med relativt 

 stillastående vatten, till alt ljusare, i en del fall först i 

 lager af en meter och därutöfver skönjbara nyanser. Sjöar 

 med s. k. „hvitt" vatten äro visserligen ej sällsynta, men 

 åtminstone i en del af mig kända fall (Riistavesi i Kuopio 

 län, Lojo sjö i Nylands och Jääskijärvi i Viborgs län) be- 

 ror denna i folkspråket gängse benämning på att vattnet 

 i dessa innehåller fint uppslammade lerpartiklar, hvilka 

 reflektera ljuset med en viss grå färgton. Däremot saknas 

 i vårt land större ytvattensamlingar, hvilka skulle äga 

 samma grad af färglöshet och klarhet som rent nederbörds- 

 eller källvatten. Sjöar med t. ex. Vierwaldstädtersjöns och 

 andra alpsjöars färg har jag aldrig sett hos oss. Finnas 

 sådana i Finland, så kan detta endast vara i Lappland, 

 där snösmältning årligen tillför vattendragen rikliga mäng- 

 der icke förorenadt vatten. 



Såvidt min erfarenhet räcker till, föra således Fin- 

 lands sjöar, floder och åar ett mer eller mindre färgadt 

 vatten. Med kännedom om att våra kärrsjöar, i hvilka 

 vattnet befinner sig i långvarig beröring med stora mäng- 

 der i långsam söderdelning stadda rester ur växtvärlden, 

 äro starkast färgade samt att nyansen uppträder desto dju- 

 pare, ju mera stagnerande vattnet är, synes den allmänt 

 hysta uppfattningen, att färgen åstadkommes af på denna 

 väg bildade lösliga vegetabiliska ämnen, redan a priori 



