med afsikt att genom analys af dem lämna ytterligare stöd 

 åt den vunna uppfattningen öfver deras kemiska natur. 

 Försöken i denna riktning utföUo emellertid negativt, så- 

 länge man var hänvisad till att endast genom vattnets af- 

 dunstning nå målet, och af följande orsaker. 



Vid inkokning af större mängder ofiltreradt eller filt- 

 reradt vatten från Vanda å eller dess afdunstande på vat- 

 tenbad afsätter sig, sedan lösningen koncentrerats till en 

 mycket ringa volym, en flockig fällning af hufvudsakligen 

 organisk natur, som därjemte innehåller en del af vattnets 

 oorganiska beståndsdelar, såsom kiselsyra, något gips och 

 kolsyrad kalk, järn i anmärkningsvärd mängd samt alumi- 

 niumhydroxid. Denna fällning visar sig vara olöslig, om 

 vätskan utspädes till sin ursprungliga volym, hvaraf fram- 

 går, att såväl de organiska som oorganiska substanserna 

 undergått kemiska, måhända delvis också fysikaliska förän- 

 dringar. Däremot blir en mindre mängd organisk substans 

 vid detta skede af indunstning fortfarande upplöst, med- 

 delande åt den återstående delen af vattnet en mer eller 

 mindre mörkbrun färg. I denna moderlut befinna sig dess- 

 utom de i vattnet ingående, icke eller endast med svårig- 

 het hydrolyserbara oorganiska salterna: alkali-, kalcium- och 

 magnesiumsalter, till nästan hela sin mängd. Klart är att 

 de färgade organiska ämnenas afskiljande i oförändrad 

 form under sådana förhållanden icke var realiserbart. 



Frågan inträdde några år senare i ett nytt skede ge- 

 nom de försök, mag. Allan Zilliacus anstälde för att på 

 kemisk väg rena vattenledningsvattnet i Helsingfors. Han 

 gjorde den viktiga observationen, att relativt små men 

 ganska konstanta kvantiteter af lösliga järn- och alumi- 

 niumsalter {FeCli, Fe^iSOi)^, Al2i80i)i), om de sättas till 

 humushaltigt vatten, förmå utfälla de organiska, färgande 



