rande till siu sammansättmng-. Emellertid visar ofvan an- 

 förda analys, att man i allmänhet genom torkning vid öf- 

 verhöfvan Mg ternj^eratur Tcommit till antagandet, att hu- 

 mussyror och sannolihf också andra humusämnen äro vida 

 väte- och syrefattigare än de i själfva värTcet torde vara. 



Vi komma nu till sammansättningen hos de vattenlös- 

 liga ämnen, hyilka framkalla den bruna färgen i våra sjö- 

 och flodvatten. 



Med hänvisning till den i de följande kapitlen an- 

 förda, utförligare relationen öfver materialets framställning 

 och analysernas beräknande, må här endast anföras, att 

 som fällningsmedel användes ren ferriklorid. Efter filtre- 

 ringen fick den voluminösa fällningen torka på filtrum, 

 hvarvid den sammansin trade massan lätt lösgjorde sig från 

 pappret. Sedan den pulveriserats, torkades den i ett öp- 

 pet vägningsglas i torkskåp, tills viktskonstans inträdde. 

 Vid å& successiva vägniugarna för detta ändamål äfvensom 

 för alla analyser hölls glaset slutet medels den inslipade 

 proppen, så att den starkt hygroskopiska massan ej kunde 

 upptaga fukt från luften. Förbränningarna gjordes i skepp, 

 och efter elementäranalysens slut bestämdes mängden af 

 aska i skeppet. Denna behandlades med stark saltsyra 

 eller svafvelsyra för att skilja järnoxid från olöslig lera 

 samt kiselsyra, som ånyo efter glödning uppvägdes. 



Vid analysernas beräkning kunde jämsides tvänne syn- 

 punkter, hvilka framgå af det följande, komma i betrak- 

 tande. 



Såsom Zilliacus ^) och äfven förf i en tidigare upp- 



■ ■ ^) Eeseberättelse afgifven till Drätselkammaren i Helsingfors 

 den 15 Maj 1900. 



