71 



sats ^) framhållit, kan utfällning-sprocessen täukas försiggå 

 sålunda, att ferrikloriden vid den starka utspädningen hy- 

 drolytiskt sönderdelas enligt skeraat: 



FeCk + ^H^O = Fe{OH).^-{-QHCl, 



hvarefter den bildade ferrihydroxiden sammanträder med 

 den organiska substansen och utfaller som ferrihumat. En- 

 ligt en annan uppfattning, som uttalats af magister S. Ste- 

 nius% skulle jonerna i den icke hydrolyserade ferriklori- 

 den orsaka utfällningen, hvarjämte den bildade fällningen 

 betraktas, icke såsom en kemisk förening, utan såsom ett 

 genom en absorptionsföreteelse framkalladt fysikaliskt ag- 

 gregat af komponenterna. 



Sistnämda uppfattning har redan vid ett tidigare till- 

 fälle 3) blifvit af mig bemött, hvarför det torde yara till- 

 räckligt att här framhålla följande fakta. Vid användning 

 af oliJca kvantiteter ferriklorid på samma humusrika vat- 

 ten erhöllos järnfällningar med så nära öfverenstämmande 

 sammansättning, att man, i betraktande af de färgande sub- 

 stansernas icke enhetliga beskaffenhet, ej gärna kan ifråga- 

 sätta annat än en kemisk Invärkan mellan komponenterna. 

 Analyserna utfördes å järnfällningar från sjön Kalaton nära 

 Hyvinge, och användes i ena fallet (I.) 6,5 g FeCli + 6 H^O, 

 i det andra (II.) 8 g FeCl-i + 6 H^O på 100 1 vatten. Re- 

 sultatet af analysen var följande: 



1) Teknikern, 1900, pag. 208. 



^) Finska kemistsamfundets Meddelanden, 11, pag. 37 (1903). 

 Sä vidt af framställningen i denna uppsats framgår, skulle nämli- 

 gen dissocierad ferrikloridlösning väl framkalla en „förening" mel- 

 lan jämhydroxid och humusämnen, men denna förening skulle ej 

 utfalla utan till en del förblifva kolloidalt upplöst. . 



^) Finska kemistsamfundets Meddelanden, 11, pag. 60 (1903). 



