.72 



I. G 35,08 %; H 2,50 Vo; ^ l,5o Vo; Ö 36,37 7o; -^e 24,55 Vo- 

 ll. „ 34,55 „ ; „ 2,67 „ ; „ 1,24 „ ; „ 37,29 „ ; „ 24,25 „ . 



Därjämte kunde i flltratet af prof II. medels rodanreaktio- 

 nen uppvisas icke obetydliga mängder ferrijoner, medan 

 prof I. icke visade reaktion. Vid användning af en större 

 mängd järnsalt togs således icke hela järnmängden i an- 

 språk, hvilket vore oförklarligt, såvida man icke antager 

 att kemiska krafter gjort sig gällande vid utfällningen. 



Också den omständigheten att, såsom Zilliacus till 

 först visat och de i denna afhandling anförda talrika för- 

 söken gifvit vid handen, det erfordras nästan fixa mängder 

 af fällningsmedlet för att åstadkomma de färgade substan- 

 sernas momentana utfällning, talar bestämdt för uppfattnin- 

 gen, att kemiska krafter äro värksamma vid denna process ; 

 däremot gå vi gärna in på den af Sfenius uttalade åsik- 

 ten, att ferrihumaten, ehuru olösliga i vatten, under sär- 

 skilda omständigheter kunna förefinnas i kolloidal lösning. 



Slutligen anföra vi ännu följande tvänne analyser af 

 ferrihumater, hvilka på olika tider erhållits ur Vanda ås 

 vatten och likaledes sinsemellan visa en vidtgående öfveren- 

 stämmelse i sammansättningen: 



Prof I. C 26,37 Vo; H 2,7i7o; ^ 1,24%; O 39,o4Vo; Fe 30,440/0. 

 II. „ 26,03 „ ; „ 2,46 „ ; „ 1,27 „ ; „ 39,2o „ ; „ 3l,o4 „ . 



Icke häller detta resultat låter sig förena med uppfattnin- 

 gen, att de uppstående fällningarna endast vore fysikaliska 

 komplexer, vid hvilkas bildning den kemiska affiniteten 

 vore helt och hållet ovärksam. 



Taga vi fasta på det öfverenstämmande resultatet af 

 ofvannämda försök och lämna å sido den oväsentliga frå- 

 gan, huruvida en hydrolys af järnsaltet föregår utfällnin- 



