89 



försattes olika prof på 0.5 1 med en lösniug- beredd af 20 g- 

 FeCli-\-QH^O till en liter destilleradt vatten. De tillsatta 

 mängderna af denna lösning motsvarande 5 g, 5,5 g, 6,0 g, 

 6,5 g, 7,0 g, 7,5 g samt 8,0 g FeCl^ + QH^O på 100 1 vat- 

 ten. Utfällning inträdde efter 6 minuter för mängden 6,5 

 g samt efter 3 minuter för kvantiteten 8,0 g. De med de 

 två sistnämda koncentrationerna erhållna ferrihumaten af- 

 flltrerades. För att utröna till hvilken mängd de organi- 

 ska ämnena utfäldes, gjordes vidare oxidationsförsök med 

 kaliumpermanganat i de särskilda filtraten. Resultatet blef 

 följande: 



1. Med 6,5 g FeCl. + eH^O på 100 1: 

 försök 1) 2,7ia5 g KMnOi pr 100 1 vatteji ; 



2) 2,6946 g „ „ „ „ „ . 



II. Med 8,0 g FeCl, + 6H.ß på 100 1: 



försök 1) 0,862 g KMnOi pi" 100 1 vatten; 

 2^ O 859 o- 



Då det icke utfälda vattnets syreförbrukning i medel- 

 tal utgjorde 10,285 g på 100 1 vatten (sid. 88), så finna vi, 

 att genom utfällningen en betydande minskning ägde rum; 

 vid användning af 6,5 g FeCli-^QH^O pr 100 1 nedgick 

 den till c: a V*? ined 8 g fällningsmedel till 1/12 af den ur- 

 sprungliga. 



Af intresse är vidare följande observation. Dk fiUra- 

 tet efter försöken I. 1) och 2) försattes med rodanJcalium, er- 

 hölls ingen ferrireaktion, hvaremot en stark sådan inträdde 

 i filtratet af II. 1) och 2). Häraf framgår, att vid använd- 

 ning af ett öfverskott på ferriklorid hela lerrimängden icke 

 bindes vid den organiska substansen, utan kvarblir en del 

 i detta fall intakt (jfr. sid. 71): 



