92 



Häraf framg-år att^ \'i.d järnliumatets bildning- efter 

 tillsats af ferriklorid till humusrika vatten, samtidigt en 

 utfälhiing af också andra baser som huraater äger rum. 

 Huruvida nu dessa humater förefinnas färdigbildade i vatt- 

 net och följaktligen blott en koagulation af redan förut 

 bildad substans åstadkommes, eller om baserna endast me- 

 kaniskt ryckas med det afskiljda ferrihumatet, är omöjligt 

 att afgöra. Såsom längre fram skall ^åsas, kunna åtmin- 

 stone ferrihumater, bildade genom tillsats af en otillräcklig 

 mängd ferriklorid, långa tider, i månadtal hållas i (kolloi- 

 dal?) lösning. Det synes därför ej osannolikt att också 

 andra baser, hvilka som t. ex. aluminiumhydroxid bilda 

 olösliga föreningar med humussyrorna, under normala för- 

 hållanden kunna existera i lösning och först afskiljas vid 

 den påstöt de få vid ferrihumatets utfällning. 



c. Lojo sjö. 



Denna det södra Finlands största och i geografiskt 

 samt andra hänseenden intressantaste insjöbassin påkallar, 

 utom att den representerar den enda betydligare insjö som 

 undersökts, därigenom särskild uppmärksamhet, att den 

 omgifvande trakten är kalkstensförande, hvilket ju kände in- 

 värka på humusämnenas lättare oxiderbarhet. Anmärkas 

 bör dessutom, att sjön for järnmalm, hvilket jag vid fiske 

 varit i tillfälle att konstatera. 



Vattnet togs den 24 okt. 1905 af apotekarn O. M. 

 Blom, och ber jag här att till honom få uttala min tack- 

 samhet för hjälpen. 



Den fullständiga vattenanalyseu gaf följande resultat, 

 beräknadt i g på 100 1 vatten: 



