104 



putt förekomma icke allenast förmultnande rester från olika 

 växter utan också från olika delar af samma växter, hvar- 

 jämte den största variation med hänsyn till sönderdelnin- 

 gens tidigare eller längre gångna stadium erbjudes det 

 omgifvande, upplösande vattnet. 



a. Fosfor- och svafvelhalten. 



Hvad till först beträffar humusämnenas elementära 

 sammansättning, så innehålla desamma, utom kol, väte, 

 syre och kväfve, också i små kvantiteter fosfor och svaf- 

 vel. Af dessa element förefinnes svaflet endast i form af 

 spår, så att några kvantitativa bestämningar icke kunde 

 utföras därpå. Däremot är fosforhalten icke så alldeles 

 liten. Bestämningen utfördes på följande sätt: 



0,2 — 0,5 g torrt järnhumat sammanblandades i platina- 

 degel med ett öfverskott af kaliumnatriumkarbonat och ka- 

 liumnitrat (3 : 1), och blandningen upphettades försiktigt, 

 först öfver Bunsenlåga sedan öfver blaster. Den efter 

 kallnandet mer eller mindre genomskinliga massan löstes i 

 vatten, lösningen filtrerades och försattes försiktigt med 

 salpetersyra, för att sönderdela karbonaterna. Efter till- 

 sats af 15 % ammoniumnitratlösning och 50 cm^ molj^bdän- 

 lösning (motsv. 0,i g F^O^), upphettades blandningen nå- 

 gon tid till 80 à 90°. Den gula kristalliserade fällnin- 

 gen dekanterades till först med salpetersyrehaltigt vatten 

 och tvättades därmed sedan på vägdt filtrum, torkades vid 

 120—140° och vägdes som i N Hi)^. PO^. 12 M0O3. På detta 

 sätt erhöllos följande resultat med järnhumater från nedan- 

 stående vatten: 



