107 



Af särskilda orsaker ^) var det af stort intresse att 

 utröna, huru salten af ett större antal metaller skulle för- 

 hålla sig till dessa humussyror. En systematisk undersök- 

 ning företogs därför, under användning af vattenlednings- 

 vattnet i Helsingfors samt både två-, tre- och fyrvärda 

 salters lösningar. 



c. Vattenledningsvattnets i Helsingfors förhål- 

 lande till tvåvärda metallers salt. 



Emedan tidigare försök af Zilliacus visat, att sist- 

 nämda vatten lämpligast utfälles vid tillsats af 1 cm^ ferri- 

 kloridlösning af den vanliga styrkan (beredd af 50 g 

 FeCl^ + 6 H2O på 1 1 vatten) till en liter vatten, så utför- 

 des försöken genom tillsats af sådana mängder af de olika 

 salten, som voro ekvivalenta med järnmängden vid använd- 

 ning af ferrikloridlösning. Lösningarna ägde följande sam- 



mansättning : 







Salt i g 

 pro 100 



Användt salt 



Formel 



Metall i % 



1 vatten 



Kalciumklorid 



CaCl^.ßH^O 



18,34 



8,4648 



Strontiumklorid 



SrCk.QR^O 



32,97 



4,7135 



Bariumklorid 



BaCk . 2 H^O 



54,20 



2,8644 



Koboltklorid 



CoCk.QB^O 



24,89 



6,2375 



Kickelsulfat 



NiSO^ . 6 H,0 



22,«6 



6,8816 



Zinksulfat 



ZnSOi . 7 H^O 



22,76 



6,8213 



Merkuriklorid 



HgCk 



74,39 



1,8854 



Blyacetat 



Fh{C^H,0^)2.SH^0 



65,21 



2,3555 



Ferrosulfat 



FeSO, . 7 H^O 



21,21 



7,2489 



Manganoklorid 



MnCk.^H.ß 



— 



5,3442 



^) Jfr. S. Stenius' up^Dsats i Kemistsamfundets Meddelanden 

 11, sid. 37 (1903). 



