110 



förra lösningarna. 8 prof vattenledningsvatten försattes 



med resp. 0,8, l,o 1,8, 2, o cm^ af denna lösning 



pro liter; de med större tennmängder utfäldes omedelbart, 

 de öfriga först efter någon timme. Filtraten från profven 

 med 1,2 cm'^ uppåt visade sig färglösa, hvaremot de med 

 0,8 och 1,0 cm^ ej hade fullständigt aifärgats. 



Af nya prof med 0,75 cm^ tenukloridlösning (motsv, 

 1 cm^ af den „normala" i^eC^j-lösningen), med 0,6 samt 0,4 

 cm^ tenukloridlösning, motsvarande resp. 0,8 och 0,52 cm* 

 ferrikloridlösning, gaf det första profvet efter 1 dygn, det 

 andra efter 2 dygn fällning, hvaremot det tredje profvet 

 ännu efter 5 dygn förblef klart. Vid tillsats af större 

 mängder af tennkloridlösningen (4, 4,5, 5, 6 och 8 cm^) till 

 prof af vattenledningsvatten uppstodo omedelbart betydliga 

 fällningar, hvarjämte vattnet blef färglöst ^). 



e. Profven med manganosalt. 



Ett särskildt intresse tillkommer försöken med man- 

 ganUorid. Af den i tabellen ofvannämnda lösningen för- 

 sattes 8 prof vattenledningsvatten à 1 1 med resp. 0,6, 0,8, 

 1,0, 1,2, 1,4, 1,6, 1,8 och 2,0 cm^ Någon fällning uppkom 

 icke. Men efter 5 dygns tid konstaterades i de sex senare 

 profven några mörka punkter, hvilka under de följande 

 dygnen tydligen tillväxte och företedde svarta algliknande 

 bildningar, ymnigast i profven med 1,6, 1,8 och 2, o cm* 

 mangankloridlösning. Efter ytterligare några dygn syntes 



^) Tidigare ha försök att ur samma vattenledningsvatten ut- 

 fälla den organiska substansen utförts af S. Stenius (Finska Ke- 

 mistsamfundets medd. 11, 37 (1902) med 0,5 — 1 cm* af en 10-pro- 

 centig stannikloridlösning till 1 liter af vattnet, hvarvid färglöshet 

 hos filtratet konstaterades. 



