115 



kolloidala karaktär icke så alldeles lätt att besvara, hälst 

 man vid dessa substanser, liksom vid andra högmolekulära 

 ämnen utan kristallstruktur endast med en viss svårighet 

 kan utan analys afgöra, när de fria substanserna och när 

 deras föreningar med baser föreligga. På grund af den 

 erfarenhet jag äger, skulle jag odeting adt kalla dessa hu- 

 mussyror lätt lösliga i vatten. 



Ett bevis för riktigheten af denna uppfattning är, att 

 om humussyrornas löslighet i våra ytvatten uteslutande 

 skulle bero på att de där förekomma i form af salter (jfr. 

 sid. 24 äfvensom nästa kapitel), medan de själfva skulle 

 vara olösliga, så borde ju vid tillsats af mineralsyror de 

 fria humussyrorna frigöras, och antingen genast afskiljas 

 eller ock, i händelse de skulle kunna bilda kolloidala lös- 

 ningar, vid fortsatt tillsats af mineralsyra genom den små- 

 ningom skeende ökningen af de fria jonernas antal, koa- 

 gulera. Detta är nu icke fallet. Försätter man ett humus- 

 rikt vatten droppvis med en utspädd mineralsyra, så äger 

 ingen utfällning rum. Äfven om prof, försatta med olika 

 mängder af saltsyra, få stå en längre tid, förblifva de klara. 

 Grumlande utfällning sker först vid en betydligare indunst- 

 ning. Men dels är den erhållna fällningen alltid rik på 

 oorganisk substans och kan således betraktas som ett hu- 

 mât, dels är man aldrig i detta fall säker på att icke sy- 

 ran under denna långvariga påvärkan sönderdelat de ur- 

 sprungliga humussyrorna. — Frysning har som bekant 

 också ett starkt koagulerande inflytande. Men icke ens 

 frysningen åstadkommer humussyrornas afskiljande ur den 

 ansyrade lösningen. 



Intill dess säkra uppgifter af motsatt innebörd före- 

 hgga, kunna därför de humussyror, som förekomma i våra 

 ytvatten, betraktas som i och för sig vattenlösliga. 



